248 



ban kerekded-háromszögűek, lefelé meglehetősen hirtelen keskenyedők 

 s felülről tekintve kevéssé öblösek, ellenben a szélesorrú fajokon inkább 

 álló ellipsishez hasonlók, felül s alul meglehetősen egyforma szélesek 

 s felülről tekintve sokkal öblösebbek. 



Az első typust a Spalax-szervdzet ősi tulajdonságának kell tekin- 

 tenünk s ezt eredetileg bizonyára a belső rágóizom elülső nyalábjának 

 (Masseter medialis Portio anterior ; XXXII. tábla, 5. rajz, mma és 

 mma{) a működése hozta létre, mert a kúpos orrú fajokon, tehát azokon 

 tapasztaljuk, a melyek inkább őrölve rágnak, már pedig ez a müvelet 

 elsősorban is a fentemlített izomnyalábra háramlik. Ennek a nyalábnak 

 az elülső pamatja {mma) az orrtövi lyuk felső széléről s egész belső 

 faláról, hátulsó pamatja {mma{) pedig a járomcsonti nyújtvány felső 

 ágának a hátsó szélén s alsó ágának a belső szélén ered s ígv könnyen 

 érthető, hogy eme nyaláb lefelé való erős húzás által 

 hozta létre az orrtövi lyuk ősi formáját. 



A lapátorrú fajok orrtövi lyukainak alsó része már tetemesen kiszé- 

 lesedett, ennek okát pedig a külső rágóizom alaplemezének (Masseter 

 laterális Portio profunda ; XXXII. tábla, 4. rajz, mlp) fokozott műkö- 

 désében kell keresnünk, mert ez az izomlemez a járomcsonti nyújtvány 

 alsó ágának kagylóalakú homorulatán s az egész járomi v alsó lapján 

 ered és hatalmas erejével könnyen széthúzhatta az orrtövi lyuk alsó 

 kerületét. Minthogy ez az izomlemez akként működik, hogy össze- 

 húzódása alkalmával az alsó zápfogakat oda csapja a felsőkhöz, tehát 

 a zúzva rágásnak a legfőbb eszköze, minthogy továbbá az alul kiszéle- 

 sedett, nagyon öblös orrtövi lyukak épen a zúzva rágó Macrospalaxokat 

 jellemzik, kétségtelen, hogy ezt a sajátságot a zúzó rágás- 

 nak köszönhetik s h o g y ennek mechanikai oka az 

 említett izom le mez fokozott működésében rejlik. 



Ha az orrtövi lyukak egyúttal felülről tekintve is öblösebbek, 

 mélyebben nyomulnak be az arezorr tövébe s azt két oldalról jelenté- 

 kenyen megszűkíthetik (Sp. microphthalmiis, Sp. giganteus), az ellenkező 

 esetben pedig az orrtövi lyukak köze széles, alig befűződött (Sp. gr. 

 graecus, gr. antiquus) , a mi bizonyára szintén a rágás különböző 

 módjával áll összefüggésben, beható izomtanulmányok nélkül azon- 

 ban közelebbről alig értelmezhető. 



Az előbbiek kapcsán nyomban rátérhetünk a járomív törzsfejlődési 

 alakváltozásaira, a melyek kétségkívül a rágás mikéntjének a kinyoma- 

 tául tekinthetők. A zúzva rágó Macrospalaxok járomívei általában 

 sokkal domborúbbak s különösen az orrtövi lyukak két oldalán jóval 

 s/élosebbek, mint a Micro- és a Mesospalaxokéi, a mi nyilván a külső 



