249 



rágóizom alaplemezének a fejlettségével s kiadóbb működésével magya- 

 rázható. Valamennyi Spalax-ía,] között a Sp. polonicus-t jellemzi a 

 legnagyobb járomszélesség s minthogy ezt a fajt egyébként is a törzs- 

 fejlődési haladottságnak számos bélyege tünteti ki, föl kell tennünk, 

 hogy a rágás módja tekintetében is a legkiegyénültebb, úgy hogy már 

 talán egyáltalán nem tud őrölni, hanem kizárólag zúzva morzsolja össze 

 táplálékát. 1 



Ki kell emelnem, hogy már a Mesospalaxok közt is vannak egyes 

 alakok (Sp. monticola syrmiensis és m. hercegovinensis) , a melyek 

 járomívei az orrtövi lyukak két oldalán észrevehetően szélesebbek, 

 mint legközelebbi rokonaikon, a miből arra következtethetünk, hogy 

 ezek a rágás módja tekintetében már a Macrospalaxokhoz közelednek. 



A járomívek kapcsolatában emlékezhetünk meg a könycsont ama 

 nevezetes változásáról is, hogy a míg a Microspalaxokon felülről soha- 

 sem látható, addig egyes Mesospalaxokon már a jároinnyújtvány felső 

 ágának hátsó széléhez illeszkedő, felülről is látható nyújt ványt bocsát, 

 a mely a Macrospalaxokon teljesen megállandósul. 



A homlokcsontok a Micro- és a Mesospalaxokon elülső felükben 

 mindig keskenyebbek, mint a hátulsóban, ellenben a Macrospalaxokéi 

 elül és hátul egyforma szélesek. Az utóbbi jelenség valószínűleg az 

 alsó állkapocs zúzó munkájának a folyománya, mert ekként az alsó 

 állkapocs felhúzó izmai nagyobb tapadófelületre tettek szert. 



A homlokcsontok elülső széléről eredő s az egyes arczcsontok közé 

 ékelődő nyújtványok a törzsfejlődés folyamán mindinkább elsatnyulnak 

 s minél távolabb esik valamely faj a törzsalaktól, homlokcsonti nyújt- 

 ványai annál kevésbbé fejlettek. így különösen a homlokcsont orrtövi 

 nyújtványa (proc. nasobasalis) mindinkább megcsappan s végül teljesen 

 elenyészik. 2 Ez a nyújtvány a Microspalaxokon még nagyon erőteljes, 

 fiatal és öreg állatokon az orrtövi lyuk elülső széléig terjedő ; a Meso- 

 spalaxok ama formáin, a melyek még nagyon közel állnak a Sp. Ehrcn- 

 bcrgi-hez (pl. a Sp. monticola Nehringi-n és a Sp. m. anatolicus-on) még 

 csak valamivel rövidebb, de már például a Sp. m. turcicus-nak csak 

 fiatal és középkorú példányain erőteljes, az öregeken ellenben már 

 nagyon rövid s végül a Sp. monticola dolbrogcae, Sp. hung. hungaricus 

 és a Sp. hungaricus transsylvanicus esetében már a fiatal példányokon 



1 Erre alkalmas táplálék hiányában valószínűleg hamarosan elpusztul s 

 talán ennek tulajdonítható hazájában (Galicziában) való nagy ritkasága. 



- Teljesen hasonló fejlődési irányt követ az orrközti nyújtvány (proc. inter- 

 nasalis) is, a mely a Microspalaxokon, különösen a Sp. Ehrenbergi var. aegyptia- 

 cus-on a legerősebb, a többi fajon azonban fokozatosan megcsappan. 



