250 



sincs, vagy csak nagyon ritkán s akkor is csak csökevényesen van meg. 

 Ennek következtében a Microspalaxok előre homoruló homlok-orr- 

 csonti varrata mindinkább megváltozik s végül egyenessé válik, sőt 

 a nagyon rövidorrú alakokon (Sp. monticola dolbrogeac) előre dombo- 

 rodik. A Macrospalaxok sorában is nagyjában ugyanezt az elvet látjuk 

 megvalósulni, azonban a fejlődési sorozat kevésbbé folytonos, való- 

 színűleg, mert a Macrospalaxok jóval régibb elkülönülése következté- 

 ben egyes közbeeső fokozatok már kipusztultak. 



A homlokcsontok nyújt ványainak megváltozása mechanikai érte- 

 lemben nyilván annak tulajdonítható, hogy a míg a fúrva működő 

 hosszú és keskeny arczorr csakis az o r r t ö v i és a homlok- 

 tájék nagyon szilárd összeköttetése, valóságos 

 egymásba ékelő dése mellett felelhet meg rendel- 

 tetésének, addig a lapátszerüen kiszélesedett arczorr a jelzett 

 tájékok lazább összeköttetése mellett is megfelel czéljának. Minthogy 

 a rövid- és szélesorrú alakok a túrás alkalmával könnyebb munkát 

 végeznek, feltehető, hogy a mechanikai ingerek megcsappanása követ- 

 keztében satnyultak el a homlokcsontok nyújtványai. Ennek a föltevés- 

 nek legfeljebb a Sp. gigantcus-on tapasztalható viszonyok mondanak 

 ellent, mert ennek a fajnak rendkívül széles arczorra daczára is nagyon 

 erőteljes homlokcsonti nyújtványai vannak, ámde itt az arczorr két 

 oldalszélének csaknem hólyagszerü kiduzzadása annyira elütő viszo- 

 nyokat teremt, hogy valamilyen egészen sajátszerű, egyelőre ki nem 

 deríthető okok hatására kell gondolnunk. 



A falcsontok törzsfejlődési változásai a legszorosabb összefüggésben 

 állnak a pikkelycsont fejlettségével. Satunin kimutatta, 1 hogy a fiatal 

 koponyán a pikkelycsont még csak kis mértékben födi a vele szomszédos 

 falcsont oldalszélét, azonban minél idősebb az állat, annál inkább kiter- 

 jed a pikkelycsont s annál inkább elfödi a falcsontot. Az a jelenség tehát, 

 hogy az idősebb állatnak mindig sokkal kisebb a falcsontja, mint a 

 fiatalé, voltaképen nem akként értelmezendő, hogy a falcsont fokoza- 

 tosan kisebbedik, hanem hogy a pikkelycsont növekszik s így az életkor 

 haladásával mindinkább kevesebb 1 á t s z i k a fal- 

 csontból. Ez valamennyi fajra kiterjedő általános szabály, mind- 

 azonáltal a falcsontok eltakarása fajok szerint nagyon különböző mér- 

 téket ölt s minthogy a falcsontok elülső részét a reájuk boruló homlok- 

 csontok is különféle mértékben és alakban takarják el, 2 ennek követ- 



1 K. A. Satunin, Mitteil. d. Kaukas. Mus., III, 1907, p. 71. 



- Satunin azt állítja, hogy a falcsontok elülső szélét nem födi be más csont, 



