261 



látható kerekded mélyedést, a mely a Microspalaxok járulékos zománcz- 

 redőjének a maradványaként értelmezendő. Végül még egy negyedik 

 taraj ötlik fel a rágólapon, a mely az első és a második haránttaraj 

 közepét köti össze egymással. 



Rendkívül érdekes, de nagyon nehezen megközelíthető kérdés, 

 hogy a fentebb ismertetett rágólapot a foggumók fejlődésének melyik 

 elmélete szerint értelmezhetjük ? 



Ismeretes, hogy a CoPE-OsBORN-féle elmélet a legrégibb emlősök 

 zápfogait a hüllők egyszerű kúp fogaira vezeti vissza s fölteszi, hogy 

 az ősi fogcsúcs (a protoconus) elsőben is egy elülső s egy hátsó kisebb 

 csúcsot fejlesztett, a korona tehát hosszanti sorban három egymás után 

 következő csúcsot viselt (pára-, proto- és metaconus a felső, pára-, proto- 

 és metaconid az alsó záp fogakon). Ez a háromhegyü ( triconodont) fog 

 azután a törzsfejlődés folyamán akként módosult, hogy két kisebb 

 csúcsa (a pára- és a metaconus, illetőleg -conid) az alsó zápfogakon befelé, 

 a felsőkön pedig kifelé nyomult s ennek következtében a három csúcs 

 háromszöget (trigon) formált. Minthogy a másodkorból ismeretes leg- 

 régibb emlősök többségét 1 ilyen háromgumójú (trigonodont vagy tri- 

 íubcrcularis) fog jellemzi, a CoPE-OsBORN-féle elmélet ezt a fogat tartja 

 annak az alapformának, a melyből a későbbi emlősök különféle záp- 

 fogai egyes újabb gumók és más elemek hozzájárulásával létrejöttek. 



Schlosser 2 és Osborn 3 a rágcsálók zápfogait is erre az alapformára 

 vezeti vissza s alapjában Tullberg is ugyanezt a nézetet vallja, a meny- 

 nyiben valószínűnek tartja, hogy a rágcsálók közös törzsalakjának úgy 

 a felső, mint az alsó zápfogai négygumójúak voltak. 4 Ennek ellenében 

 Forsyth Major a triaskori Multituberculaták sok- és tompagumójú 

 (polybunosus) fogaiból származtatja a rágcsálók zápfogait. Véleménye 

 szerint a sokgumójú fog akként fejlődött tovább, hogy egyes gumók 

 (még pedig a felső zápfogak külső, illetőleg az alsó zápfogak belső olda- 

 lán két vagy három gumó, az átellenes oldalon pedig egy gumó) hatal- 

 masabb fejlettségre tettek szert, mások pedig összeolvadtak vagy 

 elenyésztek. Ennek következtében a rágcsálók zápfogai ugyan gyakran 

 háromgumójú (tritubercularis) jelleget öltöttek, ez azonban nem az ősi 



1 Az amerikai Puerco-faunában fölfedezett 82 méhlepényes emlősfaj 

 közül 78 ! 



2 Max Schlosser, Die Differenzierung des Sáugetiergebisses ; Biolog. Cen- 

 tralblatt, X, 1891, p. 250 — 251, fig. VII. 



3 H. F. Osborn, Evolution of Mammalian Molar Teeth, New York, 1907, 

 p. 144— 151, fig. 104—115. 



1 Tycho Tullberg, Ueber das System der Nagethiere, Upsala, 1899, p. 344. 



