263 



ennek a fognak a kerületén eredetileg legalább 

 hét gumó volt s nagyon lehetséges, hogy egy még korábbi ősala- 

 kon, a melynek fogát még nem hasogatták be a mai zománczredők, 

 még ennél is nagyobb volt a gumók száma. Ebben a nézetemben még 

 inkább megerősít az újszülöttek első alsó zápfoga, a melynek rágó- 

 lapján még mai nap is hat nagy és sok apró gumó látszik. De megerősít 

 a Spalaxok eme fogának általános fejlődési iránya is, 

 a mely a bonyolódottabb formáról az egyszerűbbre tér át, tehát a z 

 egyszerűsítés felé halad. Ez mindenekelőtt abban nyil- 

 vánul, hogy a legősibb Microspalaxok járulékos külső zománczredője 

 fokozatosan elenyészik s a bonyolódott agancsalakú rágólap jóval egy- 

 szerűbb alakot ölt ; láttuk továbbá, hogy a kezdetlegesebb alakok ifjú- 

 kori két külső zománczredője a Sp. hung. transsylvanicus és a Sp. 

 microphthalmus fogán egy redőre szállt alá, a mi szintén az egyszerű- 

 sítés jele. 



M. 2. sup. 



Ennek a fognak a fiatalkori rágólapja kétféle typusban jelenik 

 meg. A Microspalaxok csoportjában mindig fordított 5 alakjában mutat- 

 kozik, a midőn egy belső s egy külső zománczredő metszi be (V. tábla, 

 5. rajz). Mind a két redő e g y ö b 1 ű, azonban a belső mintegy közepe- 

 táján meg van szűkítve s belső végéből az elülső-külső, külső részéből 

 pedig a belső zománczsziget jön létre, a külső redő pedig a hátsó-külső 

 zománczszigetet fejleszti ki, úgy hogy az öreg fog — az elsőhöz hason- 

 lóan — három zománczszigetet tüntet fel (V. tábla, 7. rajz). Ezt a typust 

 a Microspalaxokon kívül még egyes Mesospalaxokon, így a Sp. monti- 

 cola armeniacus-on (VII. tábla, 7. rajz), sőt némely Macrospalaxon, 

 így a Sp. istricus (XVI. tábla, 13. rajz) és a Sp. gr. antiquus (XVII. 

 tábla, 4. rajz) fogán is feltaláljuk, ámbár lehet, hogy az utóbbiakon 

 már csak visszaütésképen jelentkezik. 



A második, általánosabb typus fordított P alakjában mutatkozik, 

 mely esetben a rágólap egy egyöblű belső s egy k é t ö b 1 ű külső 

 zománczredővel van bemetszve (IX. tábla, 5. rajz). A belső zománcz- 

 redő a belső, a külső zománczredő elülső öble az elülső-külső, hátsó 

 öble pedig a hátsó-külső zománczredőt hozza létre, úgy hogy az öreg 

 fog ebben az esetben is három zománczszigetet visel (X. tábla, 6. rajz). 

 Ez a typus általában a Meso- és a Macrospalaxokat jellemzi. 



A koronát alkotó hasábok számát már nem olyan könnyű meg- 

 állapítani, mint az első felső zápfogon, mert a nagyon fiatal fogkorona 



