264 



elemei különböző módon lehetnek összeolvadva és széthasadozva. így 

 a Sp. hung. hungaricus nagyon ifjú fogán két vesealakú s közöttük egy 

 kerekded hasábot látunk (XIII. tábla, 9. rajz) s ismét más a kép a Sp. 

 mont. monticola (XI. tábla, 4. rajz), a Sp. hung. transsylvanicus (XV. 

 tábla, 10 — 12. rajz), vagy a Sp. microphthalmus (XVIII. tábla, 5. rajz) 

 fogán. Mindazonáltal nagyon valószínű, hogy ez a fog is négy z o- 

 mánczhasábból van összetéve, a mi abban is meg- 

 erősítésre talál, hogy a Sp. monticola dolbrogeae újszülöttjének ez a foga 

 teljesen olyan, mint az első felső zápfog ; a különbség mindössze annyi, 

 hogy az elülső-belső és az elülső-külső zománczhasáb a külső végén 

 összeforrt egymással, tehát a közöttük levő rés nem oly nyitott, mint 

 az első fogon. 1 



A fogkorona gumóira vonatkozólag ugyanaz áll, a mit az első fog- 

 nál előadtam. 



M. 3. sup. 



A harmadik felső zápfog két, egymástól élesen különböző typusban 

 mutatkozik. A Microspalaxok ifjúkori rágólapja vagy egységes felületet 

 tüntet fel, a melyen két egymás mögött fekvő hosszúkás mélyedés ötlik 

 fel (V. tábla, 12. rajz), vagy pedig egy belső s egy külső zománczredővel 

 van bemetszve (V. tábla, 8. rajz), a melyek bezáródása után két egymás 

 mögött fekvő tojásdad zománczsziget jön létre (V. tábla, 13. rajz). 

 Alapjában véve két patkóalakú mező alkotja a rágólapot s az elülsőnek 

 a külső vége rézsútos irányban olvad össze a hátulsónak a 

 belső végével, minek következtében egy belső s egy külső 

 zománczredő jön létre; később ez a két mező a belső s a 

 külső szélén is összeolvad s ekként a zománczredők zárt szigetekké lesz- 

 nek. Az összeolvadás sorrendje azonban nagyon különböző, mert a két 

 mező némelykor már összeolvadt a belső szélén, a mikor a rézsútos 

 összeolvadás még nem történt meg (VI. tábla, 1. rajz), máskor a két 

 mező már mind a két szélén összeolvadt, holott a rézsútos egyesülés 

 még nyitott (VI. tábla, 7. rajz), stb. 



A második typus különösen a Mesospalaxokat jellemzi s abban 

 áll, hogy az ifjúkori rágólap két egymás mellett s egy mögöttük fekvő 



1 Tullberg az ő nagy munkájában helycsen értelmezi eme fog zománcz- 

 hasábjait (tab. XXVIII, íig. 3), azonban olyan fogat rajzol, a melynek két 

 külső zománczredője van. Ez bizonyára csak egyéni tulajdonsága annak a pél- 

 dánynak, a melyhez hasonlót csak a Sp. monticola syrmiensis (XV. tábla, 30. rajz) 

 egy dunántúli példányán tapasztaltam. 



