280 



A vésés menete a következő. Az állat — miként fogságban tartott 

 példányokon megfigyelhetjük — két elülső lábával megfog pl. egy sárga- 

 répát s kinyitja a száját, olykép, hogy a Digastricus — elernyedt Tem- 

 poralis Portio parietalis és Massetcr mcdialis Portio anterior mellett — 

 lehúzza az alsó állkapcsot, azután pedig a keresztben fektetett sárga- 

 répát felső metszőfogaihoz támasztja. Erre a Massetcr laterális Portio 

 superficialis-a. a szögletnyújt ványon megragadja az alsó állkapcsot és 

 előre tolja, a Masseter laterális Portio profunda-js. pedig az alsó metsző- 

 fogak vésőalakú rágóélét oda szorítja a répához, miáltal kisebb-nagyobb 

 darabot vés, vagy hasít ki belőle. Ennek a mozzanatnak befejeztével 

 a Temporalis Portio lambdoidca és Portio suprazygomatica a Masseter 

 medialis Portio postcrior és Portio externa-xdl együttesen hátrahúzza 

 az állkapcsot, a mire az egész művelet újból kezdődik. Az egyes moz- 

 zanatok természetesen oly gyorsan követik egymást, hogy a szemlélő 

 csak az alsó metszőfogak élét látja folytonosan a répához súrlódni s 

 azt mind mélyebbre kivájni. A kivájt, illetőleg levésett részecskék a száj- 

 üregbe hullnak s miután a nyelv a felső és az alsó zápfogak közé tolta 

 őket, megkezdődik a táplálék felaprításának második szakasza, t. i. 

 a zápfogak őrlő, vagy zúzó munkája. 



Minthogy az alsó metszőfogaknak a vájkálás folyamán minduntalan 

 előre kell nyomulniok, ez a kitérés pedig a feldarabolandó anyag vas- 

 tagságától függ, a kitérésnek sokszor nagyon tetemesnek kell lennie, 

 a mi viszont azzal jár, hogy a bütyköknek nagy darabon kell az izületi 

 árokban előre csúszniok s főleg ennek tulajdonítható a Spalax izületi 

 árkának a nagy hosszúsága. 



A zápfogak munkája egészen más természetű, de mielőtt ennek 

 taglalásába bocsátkoznám, előre kell bocsátanom, hogy az alsó záp- 

 fogak rágólapjai már az alsó állkapocs rendes állása s a bütykök rendes 

 helyzete mellett is teljesen ráfekszenek a felsőkére (XXXIII. 

 tábla, 2. rajz), a rágás czéljából tehát semmikép sem szükséges az alsó 

 állkapocs egy-egy felének az a jellemző kifordulása, a mely a 

 rágcsáló állatok Simplicidentata alrendjének legtöbb faját jellemzi s 

 abban áll, hogy a Masseter megragadja és erősen kifelé fordítja a szög- 

 letnyújtványt. a mely mozdulatnak az a czélja, hogy az alsó zápfogak 

 rézsútosabban irányuljanak befelé és rágólapjaik simán oda fekhessenek 

 a felsőkhöz. 



Tullberg azt hiszi, hogy ez a kifordulás itt nagyon csekély 

 mértékű s épen azért nem tudja magának az alsó állkapocs két 

 felének nagy mozgékonyságát és a Transversalis mandibulae hatalmas 



