284 



3 A rágás mechanikájának befolyása a foggyökerek s a 

 fogkorona alkatára. 



Láttuk, hogy az alsó metszőfogak a táplálékból kisebb-nagyobb 

 darabkákat vésnek le, a melyeknek további szétmorzsolása, tehát az 

 emésztésre való előkészítése, a zápfogak feladata. Azt is tudjuk, hogy 

 a zápfogak rágómunkája — a táplálék minősége szerint — kétféle, t. i. 

 őrlés és zúzás. 



Az állat a keményebb táplálékot megőrli, még pedig akként, hogy 

 zápfogainak rágólapjai rézsútosan hátulról előre és jobbról balra haladó 

 irányban súrlódnak egymáshoz. Nyilvánvaló, hogy ez a művelet tartó- 

 san csak úgy lehetséges, ha a zápfogak nagyon szilárdan 

 vannak az állkapocsba beékelve, mert ellenkező eset- 

 ben már rövid idő múlva meglazulnának. A beékelés szilárdsága tehát 

 ebben az esetben a tökéletes és tartós működésnek a biztosítéka s két- 

 ségtelen, hogy mennél szilárdabb a zápfogak beékelése, annál tökéle- 

 tesebb és tartósabb lesz működésük. 



A beékelés legszilárdabb alakjával a Microspalaxok sorában és 

 némely a Microspalaxokhoz még nagyon közel álló Mesospalaxon talál- 

 kozunk, a hol három hosszú és teljesen különvált gyökér, három, három- 

 szögben álló s egymástól erőteljes és magas, az állkapocs szintjéig emel- 

 kedő közfalak által elválasztott foggödörbe van szorosan beékelve. Ebben 

 az esetben, miként nyomban belátható, a zápfogak bármely irányból 

 jövő lökést és súrlódást kibírnak, a nélkül, hogy hamarosan meglazul- 

 nának. Azonban csak a felső zápfogak ilyenek, mert az alsók még az 

 ilyen par excellence őrlő alakokon is csak kétgyökerűek s gyökereik 

 mindegyike egy-egy külön foggödörbe ékelődik. Ezeknek a fogaknak 

 nem kell háromgyökerűeknek lenniök, mert - - az alsó állkapocs két 

 felének nagy mozgékonyságánál fogva -- mindig a rájuk nézve legked- 

 vezőbb, tehát a beékelést legkevésbbé lazító helyzetbe juthatnak, ellen- 

 ben a mozdulatlan felső állkapocsba ékelt felső zápfogak bármely 

 irányból jövő súrlódást passive kénytelenek elszenvedni. Épen azért 

 a rágás módjának hatását s a törzsfejlődés folyamán beálló változá- 

 sokat a felső zápfogakon látjuk a legtisztábban érvényesülni. 



Minthogy a felső zápfogak háromgyökerű beékelése épen a leg- 

 ősibb fajokat jellemzi, föl kell tennünk, hogy a Spalaxok ilyetén fog- 

 alkata is nagyon ősi, talán még a föld felszínén élt ősöktől átvett 

 tulajdonság, a mely még a mai nap élő fajok jó részén s terület szerint 

 is meglehetős nagy körben, így Egyiptomban, Palesztinában,^ Syriában, 

 a ciliciai Taurusban és Orosz-Örményországban egészen tisztán maradt 



