288 



szilárdságát fokozni. Ennek nagyon jellemző példája a Sp. 

 monticola dolbrogeae, a melynek első felső és a Sp. m. turcicus, a melynek 

 második felső zápíogán a belső gyökér villásan szétágazó, 

 megfelelő foggödre pedig már csaknem az állkapocs szintjében négy- 

 űr e g ű (XXIV. tábla, 9, 10, 1. és 3. rajz). 



A gyökerek másodlagos szétágazása tulaj donképen minden fajon 

 lehetséges volna, mert a felső zápfogak megfelelő gyökere már a Sp. 

 Ehrenbergi-n, illetőleg az összes Microspalaxokon többé-kevésbbé kika- 

 nyarított, úgy hogy egyszerűen ezeknek a karéj csúcsoknak kell foko- 

 zódniuk, a mi azonban csak megfelelő erejű mechanikai ingerek befolyá- 

 sára történik meg. 



Mindezekből arról győződhettünk meg, hogy a zápfogak gyökereinek 

 alkata mindig a táplálék minőségétől, tehát a táplálék felaprításának 

 módjától, más szóval a rágás mechanikai formájától, végső elemzésben 

 pedig a gyökerekre és gödreikre ható mechanikai ingerek irányától és 

 erejétől függ ; a miből világos, hogy maga a működés hozza 

 létre a megfelelő formát. Azt hiszem, hogy a szervezetek 

 czélszerű alkalmazkodásának ez a nyitja s a legfőbb principiuma. Minden 

 alkalmazkodás azért czélszerű, mert az illető ingerek czélszerűvé for- 

 málják a szervezetet ; természetesen csak abban az esetben, ha a szer- 

 vezet minéműségében megvan erre a készség, vagyis az alap és a lehe- 

 tőség, mert ha nincs és a szervezet nem tud az ingerekre czélszerűen 

 reagálni, akkor nem is fog alkalmazkodni, hanem egyszerűen elpusztul. 



Az ingerek formáló hatása természetesen nemcsak az illető legköze- 

 lebbről érintett szervekre, hanem a velük viszonosságban álló más 

 szervekre is kiterjed. A mi esetünkben a táplálékváltozás nemcsak a 

 foggyökerek, fogmedrek és koronák megváltoztatását vonja maga után, 

 hanem a rágás egész mechanikai készülékét, tehát a rágóizomzatot 

 s az annak megtapadására szolgáló összes csontokat is módosítókig 

 befolyásolja. Az orrtövi gödör tájéka, a koponyatető csontjai, a szárny- 

 csonti gödrök környéke s az alsó állkapocs izomnyújtványai egyaránt 

 változást szenvednek, mihelyt a rágás mechanikai formája megváltozott. 

 Az ilyen viszonos változások azután a távolabbi szervekre is kihatnak 

 s végső eredményképen az egész szervezet átformálódására vezetnek. 

 Ilyen és ehhez hasonló okokon alapszik tehát a szervezetek átalakulása 

 s ez az úgynevezett törzsfejlődés útja. Ekként keletkeznek a meglevők- 

 ből új fajok, minden immanens czélszerűségi princípium nélkül, vilá- 

 gosan belátható mechanikai hatások következ- 

 tében, de — mint azt a következő fejezetben ki fogom fejteni — 

 mindig a természetes kiválogatódással felbonthatatlan kapcsolatban. 



