29o 



mindegyikük egy-egy különböző fajú protoblastából megindult fejlődési 

 iránynak a végpontját képviselné, fejlődésük útja pedig egyforma hosszú 

 volna. 



Mindez képzelhető ugyan, azonban ép oly kevéssé bizonyítható, 

 mint ennek az ellenkezője, mert a legelső szervezetek eredetéről semmit 

 sem tudunk s a régmúlt idők eseményeit nincs hatalmunkban kísérle- 

 tileg megismételni. Történelmi folyamatokat egyáltalán nem lehet a 

 közvetetlen megfigyelés útján földeríteni és kétségtelen valóságként 

 bebizonyítani, mindazonáltal vannak eszközeink, a melyekkel ezekhez 

 a nehéz kérdésekhez is hozzáférkőzhetünk, mert egy bizonyos rokonsági 

 kör alakjainak összehasonlító tanulmányozása s az ebből fakadt kritikai 

 reflexiók oly következtetésekre jogosítanak bennünket, a melyek meg- 

 győző ereje aligha csekélyebb, mint a közvetetlen megfigyelésé. 



Engem a Spa lux-fajok tanulmányozása teljesen meggyőzött a vér- 

 rokonság elvének a helyességéről s ámbár már az összefoglaló szárma- 

 zástani fejezetből is világosan kitűnik az ú. n. független fejlődés való- 

 színűtlensége, ennek közelebbi czáfolatául még az alábbi megfontoláso- 

 kat hangsúlyozom. 



Elsőben is arra utalok, hogy ha mindegyik Spalax-ía.] külön-külön, 

 egy-egy már eredetileg különböző fajú protoblas- 

 tából, egyenes vonalon jött volna létre, akkor, tekintve azt, hogy 

 már a kezdőfokozat is különböző, ennek a különbségnek a fejlődésnek 

 oly hosszú — évmilliókra kiterjedő — ideje alatt oly nagy mértéket 

 kellett volna öltenie, hogy a mai Spalax-ía.]ok egymáshoz már 

 hasonlók sem lehetnének. Ennek ellenében azonban vala- 

 mennyi Spalax-ia,] teljesen egységes alapszabást tüntet fel, a melynek 

 tekintetében valamennyi megegyezik egymással, de élesen különbözik 

 más rokon nemek, pl. a Rhizomys, Tachyoryctes és Siphneus fajaitól. 

 A Spalax-fajok megegyezése azonban nemcsak az alapszabásra, hanem 

 — különösen a test vérfaj ok csoportjaiban — gyakran a legapróbb rész- 

 letekre is kiterjed, a mi pedig lehetetlen volna, ha külön- 

 külön, egymástól függetlenül jöttek volna létre. 



A midőn például azt tapasztaljuk, hogy valamennyi Microspalax 

 harmadik felső zápfogán két nagy, egymás mögött fekvő zománcz- 

 sziget van, valamennyinek a metszőfogai zománczbordásak, valamennyi- 

 nek a külső hangjárata tágas, alsó állkapcsának szögletnyúj tványa 

 szárny alakúan elterpeszkedő, külső nyerge pedig nagyon alacsonyan 

 fekszik ; a midőn látjuk, hogy valamennyi Mesospalax harmadik felső 

 zápfogát egy középső zománczsziget jellemzi s felső metszőfogaik már 

 teljesen simák ; a midőn a Macrospalaxok minden faján szűk külső 



