295 



annyiszor külön-külön, egymástól függetlenül jöhetett volna létre, azt 

 teljes lehetetlenségnek tartom, mert a természetben nincs erő, nincs 

 hatás, mód és lehetőség, a mely ezt a csodát végbevihette volna. 



Mennyivel egyszerűbb és világosabb az a magyarázat, mely szerint 

 a testvérfajoknak nagy hasonlóságát s ugyanegy nem fajainak azonos 

 nemi bélyegeit a közös származás, az egységes eredet 

 következményeként értelmezzük s fölteszszük, hogy az azonos 

 fejlettségű szervek alapja már a közös ősalak csirasejtjeiben volt 

 megadva. 



Tagadhatatlan, hogy ez a magyarázat is csak föltevéseken alapszik, 

 mindamellett sokkal valószínűbb, mint a független fejlődés elve, mert 

 sok jó okkal támogatható. 



Hogy a Spalax-ía,]ok törzsfája nem puszta képzelet, arról a külön- 

 böző faj ok benső összefüggése tanúskodik, a mely egyrészt 

 az egyes fajokat összekötő — ámbár mai nap már nagyon ritka — átme- 

 neti alakokban, másrészt pedig egyes szervezeti bélye- 

 gek fokozatos tökéletesedésében és másoknak 

 fokozatos lehanyatlásában jut kifejezésre. 



A midőn a Sp. Ehrenbergi harmadik felső zápfogának öregkori 

 két zománczszigetét, nemkülönben alsó metszőfogainak zománczbordáit 

 még a Sp. mont. anatolicus egyes példányain is feltaláljuk ; a midőn a 

 Micro- és a Mesospalaxok harmadik alsó zápfogát jellemző ifjúkori 

 belső zománczredőnek a nyomát még a Sp. hungaricus egyes példányain 

 is észreveszszük ; a midőn a második felső zápfog legelső zománczszige- 

 tét még a Sp. mont. armeniacus, Sp. graecus antiquus és Sp. istricus 

 esetében is ugyanúgy a belső zománczredő öbölvégéből látjuk létre- 

 jönni, mint a Microspalaxok fogán ; a midőn a Microspalaxok első két 

 alsó záp fogának ifjúkori két belső zománczredőjét a Mesospalaxokon 

 mindinkább elenyészni, a Macrospalaxokon pedig végkép eltűnni lát- 

 juk ; a midőn a Microspalaxok homlokcsontjának hosszú orrtövi nyújt- 

 ványa a Mesospalaxok és még inkább a Macrospalaxok sorában mind- 

 inkább visszafejlődik ; a midőn a Sp. Ehrenbergi iny csonti tövisét az 

 alakok egyik sorozatában nagyranőni, a másikban pedig fokozatosan 

 megcsappanni s végül teljesen elenyészni látjuk ; a midőn a Microspa- 

 laxokon felülről még sohasem látható könycsontot egyes Mesospalaxo- 

 kon megjelenni, a Macrospalaxokon pedig már teljesen megállandósulni 

 látjuk ; a midőn azt tapasztaljuk, hogy az alsó állkapocs külső nyerge 

 a Microspalaxokat jellemző alacsony helyzetéből a Mesospalaxokon 

 mindinkább magasabbra hág, míg végre a Macrospalaxokon már a 

 belső nyereggel szembekerül ; a midőn a Microspalaxok alsó állkapcsa- 



