304 



alsó állkapcsot s nagyobb felületük legyen a megtapadásra ; e mellett 

 a fiatal- és középkorú egyének zápfogainak rágólapjai keskenyek és 

 sokszorosan széthasogatottak, felső zápfogaik pedig három s az alsók 

 két teljesen szabad gyökérrel nagyon szilárdan ékelődnek ugyanannyi 

 külön gyökérgödörbe. Már most, ha az állatok oly vidékre kerülnek, 

 a hol hagymás és gumós, tehát lágyabb táplálékra kénytelenek áttérni, 

 akkor a fentebb leírt ősi berendezkedés is az új viszonyokhoz alkalmaz- 

 kodik, a mi nagyon határozottan látható egyes Mesospalaxokon s még 

 világosabban a Macrospalaxok legtöbb faján. Minthogy a rágásnak 

 a régi módja már nem felel meg az új tápláléknak, az állatok zúzó 

 rágásra kénytelenek áttérni s ennek megfelelően az alsó állkapocs szög- 

 letnyúj tványa felhág a fogmedri nyújtvány tövére, az őrlő izmok meg- 

 rövidülnek, de az állkapocs-emelők fokozódnak, a zápfogak rágólapja 

 kiszélesedik s egységesebb felületűvé lesz, a gyökerek pedig a foggödrök 

 közfalainak elsatnyulása következtében összeolvadnak, mert meg- 

 szűnvén az őrlő-rágás oldalmozdulatai, bizonyos ingerek kimaradása 

 következtében az ősi szilárd beékelés is veszendőbe megy. Az új táp- 

 lálékhoz való alkalmazkodás tehát az alsó állkapocs izomnyújt ványait, 

 az egész izomkészüléket, a záp fogak koronáját, gyökereit és foggödreit 

 is átformálta s bizonyára a nemzedékek százai kellettek ahhoz, hogy 

 mindezek a bonyolódott készülékek megfelelően módosuljanak és a nem- 

 zedékek ezrei, a míg az állati szervezet legkeményebb szövete, vagyis 

 a zománcz, az ő redőinek és hurkainak elrendeződésében átformálódott. 

 Nem képzelhető, élet- és szövettanilag pedig teljesen 

 lehetetlen, hogy ilyen együttműködő, bonyo- 

 lódott szervek és készülékek máról-holnapra, 

 egyik nemzedékről a másikra, hirtelen ugrással 

 alakulhattak volna át. Ez bizonyára nem történt meg, 

 mert nem is kellett megtörténnie, a mennyiben az állatok egy ideig 

 még a rágás régi módjával is boldogultak valahogy s csak lassanként 

 tértek át az új táplálék czélszerű szétmorzsolását lehetővé tevő újabb 

 módra. A rágás új módja azután az egyének egy részén bizonyos soma- 

 tikus változásokat hozott létre s ezek az újonnan szerzett tulajdonságok 

 lassanként átöröklődtek és a selectiótól is támogatva mindinkább ki- 

 fejlődtek, míg végre az egész készülék teljes tökéletességre vergődött. 

 De Vries ennek lehetőségét bizonyára azért fogja tagadni, mert 

 (ép úgy, mint Wallace, Kölliker, Nágeli, Weismann stb.) nem hiszi, 

 hogy a működési ingerek hatásai, tehát a szerzett, vagyis somatogen 

 tulajdonságok öröklődnek, én azonban Lamarck, Darwin, Spencer, 

 Haeckel, Eimer, Haacke, Pi.ate, Cope, Osborn, Jaekel és mások 



