305 



álláspontján vagyok s azt tartom, hogy a szerzett tulajdon- 

 ságok öröklődése egyenesen az alapja a szerves 

 világ fejlődésének. De Vries és a neodarwinisták általában 

 csak a csiraplasma által kiváltott, tehát veleszületett, vagyis blastogen 

 tulajdonságok öröklődésének a szószólói, de hogy mennyire nincs iga- 

 zuk, arról az az óriási küzdelem és vajúdás tanús- 

 kodik, a melylyel az új bélyegek megszerzése s 

 a régieknek elvesztése jár sa melynek kétségtelen bizo- 

 nyítékait még mai nap is világosan látjuk a Spalax-f a.]okon. 



Ha De VmES-nek igaza volna, s az új fajok csakugyan hirtelen 

 ugrással, vagy mint Jaekel mondja, 1 a szervezetnek >>mélyreható, csak- 

 nem erőszakos átrázódása által << jönnének létre, s az egyik faj — mint a 

 görög monda szerint Pallas Athéné Zeus fejéből — teljesen készen 

 pattanna ki a másikból, akkor az élők világában csak egymástól 

 teljesen elütő szervezetekkel kellene találkoznunk saz egyes 

 fajok között semmiféle átmenetnek sem volna 

 szabad lennie. Azonban valamint sok más egységes eredetű 

 faj, úgy a Spalax-ía] ok közt is számtalan átmenetet találunk. A régi 

 bélyegek fokozatosan enyésznek el, az újak 

 pedig fokozatosan, még pedig nagy küzdelem 

 árán állandósulnak meg, a mi nyilván annak a jele, hogy 

 a működési ingerek hatása folytán létrejött új tulajdonságok csak 

 fokozatosan hatnak vissza a csiraplasmára, fokozatosan változtatják 

 meg annak szerkezetét s ekként a szerzett (somatogen) tulajdonságok 

 lassanként veleszületett (blastogen) sajátságokká szilárdulnak, a midőn 

 már tisztán öröklődnek át. 2 



Ennek igazságát egy nagyon jellemző példával illusztrálhatom. 

 A Microspalaxok ifjú- és középkorú példányainak alsó zápfogain két 

 belső zománc, zredő metszi be a rágólapot, azonban ezek 

 közül a hátulsó a törzsfejlődés folyamán fokozatosan elenyészik. A Micro- 

 spalaxokhoz nagyon közel álló Mesospalaxokon még megvan, ámbár 

 a fejlettségnek nagyon különböző fokán, mert pl. a Sp. monticola 

 anatolicus első zápfogán még teljesen nyitott redőt alkot, a Sp. m. 

 Nehringi, m. armeniacus és m. syrmiensis ifjúkori fogán ez a redő már 

 zománczszigetté kezd átalakulni, a Sp. m. hellenicus, m. turcicus, m. dol- 

 brogeae fogán a zománczsziget már legifjabb korban is teljesen zárt, a 



1 O. Jaekel, Verh. V. internat. Zool.-Congr. zu Berlin, 1901, Jena, 1902, 

 p. 1091. 



2 Ugyanilyen nézeteket vall Osborn is (Are acquired variations inherited ? 

 Proc. Amer. Phil. Soc, XXV, 1891, p. 211). 



Méhely L. : A földi kutyák fajai. 20 



