309 



ható változás is történik a természetben s ilyen- 

 kor a fajokra nézve is előáll a hirtelen és nagy obbf okú alkalmazkodás-, 

 illetőleg átformálódásnak a szüksége ; a környezet ilyen nagy változásai 

 azonban rendszerint a catastropha erejével hatnak s az általuk 

 sújtott fajok nagyrészt elpusztulnak, mert az 

 alkalmazkodás megkívánt mértéke meghaladja 

 a szervezet összetétele által kiváltható mér- 

 téket. Az élő lények szervezete huzamosabb idő alatt és fokozatosan, 

 nagyon káros vagy erőszakos hatásokhoz is hozzá tud idomulni, azon- 

 ban arra teljességgel nincs berendezkedve, hogy a környezet mélyre- 

 ható változásaihoz hirtelen tudna alkalmazkodni. Erdélyben például 

 1904-ben a hosszan tartó és szokatlanul nagy szárazság a föld felszínére 

 hajtotta a táplálékot kereső Spalaxokat, a mikor nagyon sok állat 

 elpusztult 1 s talán hasonló, de még tartósabb okból pusztult ki a haj- 

 dan Erdélyben élt Spalax graecus antiquus is. 



Bizonyos idő múlva azután az elpusztult faj helyét esetleg elfog- 

 lalja egy az új viszonyokhoz már távolabbi vidékeken lassanként hozzá- 

 szokott új jövevény, mint a hogy Erdélyben a bronzkori Sp. graecus 

 antiquus helyét elfoglalta egy a Balkán-félszigetről benyomult s az új 

 viszonyokba beleillő fejlődési ágnak egyik sarja, a Sp. hungaricus 

 transsylvanicus. Az ilyen jelenség azt a látszatot kelti fel, 

 mintha a teljesen elütő szervezetű Spalax graecus antiquus ugyan- 

 azon a helyen hirtelen ugrásképen Sp. hungaricus 

 transsylvanicus-s zá alakult volna át saki nem ismeri eme 

 két alak fejlődéstörténetét és külön-külön fejlődési vonalait, ebből a 

 látszatból egészen természetes és könnyen menthető tévedésképen fegy- 

 vert kovácsolhat a De VRiES-féle mutatiós-elmélet támogatására, holott 

 pedig az említett két alak semmiféle közelebbi genetikai kapcsolatban 

 sem áll egymással, mert a Sp. graecus antiquus sokkal korábbi időben 

 Bukovinából vándorolt be Erdélybe, ellenben a Sp. hung. transsylva- 

 nicus bölcsője valahol Syria északi határán ringott s ez az alak a Bal- 

 kán-félszigeten, illetőleg Szerbián át már a maihoz nagyon hasonló 

 szervezetben vándorolt be a Nagy Magyar Alföldre és onnan Erdélybe, 

 oly időben, a mikor ott a Sp. graecus antiquus már régen kiveszett. 



Ez a példa egyúttal meggyőzően illusztrálja, hogy, a mennyiben 

 a De VRiES-féle elmélet a palaeontologia ama tanúságára támaszkodik, 

 miként az egymást követő geológiai korszakokban egymástól nagyon 

 elütő, vagyis egymásba át nem olvadó alakok közvetetlenül egymásból 



1 Orosz Endre, Természet, VIII, 1905, p. 117. 



