310 



jöttek létre, ez a tanúságtétel nézetem szerint nem föltétlenül bizonyító 

 erejű, mert a mi megtörtént Erdélyben a bronzkor óta, ugyanaz bizo- 

 nyára számos más fajjal is megtörtént más vidékeken, mely esetben 

 genetikailag össze nem függő alakok kerülnek 

 egymás mellé az egymást követő rétegekben! 

 Sőt véleményem szerint minden olyan esetben, a melyben a palaeon- 

 tologia hirtelen ugrásokat látszik bizonyítani, utólagos beván- 

 dorlás következtében összekerült alakokkal van 

 dolgunk, ellenben a közvetetlen genetikai kapcsolatban álló, tehát 

 csak fokozatos különbségeket feltüntető sorozatok tekintetében a 

 palaeontologiai leletek nem nyújtanak felvilá- 

 gosítást, mert ezek a csekély változások a kövületek hézagossága 

 mellett a legritkább esetben ismerhetők fel. 



4. Végül még egy szempontot kell hangsúlyoznom, a mely -- néze- 

 tem szerint — szintén nagyon nyomatékosan igazolja a mutatiós- 

 elmélet tarthatatlanságát. Ha a fajok De Vries értelmében jönnének 

 létre s egy meglevő faj valóban hirtelen számos új fajra robbanna szét, 

 akkor ugyanegy vidéken számos test vérfajnak 

 kellene előfordulnia, holott az én tapasztalataim azt bizo- 

 nyítják, hogy egy-egy bizonyos természetű, önnönmagában egységes 

 földrajzi tájon mindig csak egy Spalax-alak honos, 

 így pl. Egyiptomban csak a Spalax Ehrenbergi var. aegyptiacus, Bosz- 

 niában csak a Sp. mont. monticola, az erdélyi Mezőségen csak a Sp. 

 hung. transsylvanicus, a kirgiz pusztákon csak a Sp. giganteus fordul 

 elő, a miből egyúttal az is kiviláglik, hogy De Vries elemi fajai tulaj - 

 donképen csak egyéni változatok, a milyenek egy-egy 

 Spalax-ía.] keretén belül is meglehetősen gyakoriak, azonban a szabad 

 természetben a kereszteződés következtében mindig kiselejteződnek 

 s csak bizonyos, az illető vidék természeti viszonyaihoz legjobban 

 alkalmazkodott átlagos alak marad fenn, a mely azután arra 

 a vidékre jellemző. 



Mindeneket egybevetve, ama meggyőződésemnek adhatok kifeje- 

 zést, hogy a De VRiES-féle mutatiós-elmélet semmikép sem helyette- 

 sítheti a fajok lassú és fokozatos átalakulását valló régi elméletet, sőt, 

 a mennyiben minden oksági magyarázat híjával van, még általános 

 természettudományi szempontból is visszautasítandó. A fajok lassú 

 és fokozatos átformálódása kétségbevonhatatlanul bizonyítható és a 

 legtöbb esetben az átformálódás okai is kimutathatók, ellenben az ugrás- 

 s/erű fejlődés elmélete puszta föltevéseken alapszik és 

 minden oksági m a g y a r á zatot n é 1 k ü 1 ö z. Az ugrás- 



