311 



szerű fejlődésnek eddig egyetlen esetét sem sikerült bebizonyí- 

 tani, sőt ha az ilyeneknek mondott eseteket közelebbről elemezzük, 

 legtöbbször határozottan kiderül, vagy legalább is sokkal valószínűbb, 

 hogy azok is a lassú és fokozatos átalakulás körébe tartoznak, vagy 

 pedig csak pathologikus jelenségek, a melyek a származástan szem- 

 pontjából teljesen értéktelenek. 



Ugrásszerű variatiók ugyan előfordulhatnak a természetben, ezek 

 azonban a keresztezés révén kiselejteződnek és ha esetleg bizonyos 

 kedvező körülmények közt fenn is maradnak és idővel faji értékre 

 vergődnek, mindenképen oly ritka kivételek, hogy — a mint Plate 

 is hangsúlyozza 1 — a természetes fejlődésben nem le- 

 hetnek általános jelentőségűek. 



III. Az átformálódás okai és tényezői. 



Már a megelőző fejezetekben kifejtettem, hogy a Spalax-nem 

 egyes törzsfejlődési alakjainak létrejötte legfőbbképen a koponya s 

 a rágókészülék átformálódásának a folyománya, az átformálódás köz- 

 vetetlen oka pedig a túrás és a rágás műveletének különféle módjában 

 rejlik. 



A túrásnak a talaj különböző fokú ellenállásához alkalmazott 

 módja átalakítólag 2 hat az arczorra s a koponya egyes részeire, a táp- 

 lálék felaprításának módja pedig nemcsak a fogak és a foggyökerek, 

 hanem az egész rágókészülék alkatát is megszabja, úgy hogy az egyes 

 alakoknak a törzsfejlődés folyamán megnyilatkozó átformálódása alap- 

 jában véve a talaj és a táplálék ellenállása által a szervezetben kiváltott 

 ingerekre vezethető vissza, tehát a külső viszonyokhoz való közvetet- 

 len, vagyis működésbeli alkalmazkodásnak az ered- 

 ménye. Mindezek alapján teljes joggal állíthatjuk, hogy a törzsfej- 

 lődés folyamán létrejött különféle Spalax-sdakok a működés követ- 

 kezményei, vagy legalább is a működéssel való legszorosabb kapcso- 

 latban jöttek létre. 



Teljesen egyetértek tehát azokkal a búvárokkal, a kik a fajfor- 



1 L. Plate, Selectionsprinzip und Probleme der Artbildung, III. kiadás, 

 1908, p. 107, 121. 



2 Maga a módosulás ugyan, miként Weisaiann helyesen jegyzi meg (Vor- 

 tráge über Descendenztheorie, II, 1902. p. 221), önnönmagában véve még nem 

 alkalmazkodás, azonban a faj fennmaradását meghatározó állandó bélyegek már 

 kétségkívül az alkalmazkodás értékével bírnak. 



