315 



i, 3> 9 és 10. rajz) ; a lágyabb táplálékra való áttérés s a vele kapcso- 

 latos zúzó rágás következtében azonban kimaradnak bizonyos ingerek, 

 a minek eredményéül létrejönnek a Sp. giganteus egy gyökerű, együregű 

 fogmederbe ékelődő felső zápfogai (XXX. tábla, i — 13. rajz) ; végül a 

 lágyabb táplálékról újból keményebb táplálékra tért Sp. hungaricus, 

 Sp. graecus antiquus és Sp. istricus esetében a már tőben összeolvadt 

 gyökerek csúcsainak másodlagos kettéágazását tapasztaljuk (XXVI. 

 tábla, 1 — 3 és 9 — 11. rajz; XXVIII. tábla, 1, 3, 9 és 11. rajz). 



Bizonyára nem akad életbuvár, a ki a fentebb ismertetett változá- 

 sokban nem venné észre a külső tényezők nagy fontosságát, továbbá 

 azt, hogy a működés megváltozása új formák keletkezésére vezet s hogy 

 az átformálódás indítéka nem az egyénben, hanem a külső életföltéte- 

 leknek az egyénre való hatásában rejlik. 



A külső behatások következtében keletkező belső ingerek ugyanis 

 visszahatást keltenek a szervezetben, vagyis bizonyos működésre indít- 

 ják, a mely egészen új viszonyok közt kezdetben mindenesetre többé- 

 kevésbbé tökéletlen lesz, minthogy azonban az egynemű ingerek állan- 

 dósága mellett az illető szervek kénytelenek új működésük irányában 

 maradni, a folytonos gyakorlás révén mindinkább tökéletesedni fog a 

 művelet kivitele, míg végre a műveletet végrehajtó műszer is az élet- 

 föltételek megkívánta életműködésnek teljesen megfelelő, vagyis c z é 1- 

 szerűen alkalmazkodott alakot ér el. Minthogy pedig a 

 huzamosan egyirányú működés nemcsak az illető műszerre, hanem a vele 

 működési összefüggésben álló (coadaptált) szervekre is formálólag hat, 

 könnyen belátható, hogy minden új működés végre is az egész szerve- 

 zetet a korábbitól elütő alakba tereli, tehát a fajt átalakítja. 



A fentebbi példából világosan kitűnik annak a LAMARCK-féle tétel- 

 nek az igazsága, hogy >>a szerv alakját annak működése szabja meg«, 

 egyúttal pedig az is kiderül, hogy a LAMARCK-féle tényezők teljesen 

 elegendők annak a megértésére, hogy a változások miként indulnak 

 meg s lassanként miként válnak czélszerű berendezkedésekké. E folya- 

 mat meghatározásában azonban csak a lamarckismus mechanistikus 

 tényezői jöhetnek tekintetbe, ellenben ki kell belőle zárnunk Lamarck 

 mechanovitalistikus elvét, a mely a szervezetnek bizonyos psychikai 

 tényező uralma alatt álló czélszerű működést, tehát czélirányosságot 

 tulajdonít. 1 



Lamarck mechanovitalistikus nézetei legújabban egyes neovita- 

 listák (Pauly, Francé, Wagner A.) ú. n. psychovitalismusában támad- 



1 J. Lamarck, Zoologische Philosophie ; Láng fordítása, Jena, 1876. p. 120. 



