325 



A darwinismus és a lamarckismus együttesen kielégítő magyarázatát 

 adja a fajkeletkezésnek, beleértve az alkalmazkodás létrejöttét is, 

 holott mindegyik külön-külön nem képes erre« — mondja Plate az én 

 nézeteimmel teljes összhangban. 1 



Mindazonáltal ne kívánjunk lehetetlenséget a természetes kiválo- 

 gatódástól. Ez a szabályozó erő sem mindenható ; nem működ- 

 hetik a természet törvényeinek ellenére, azonban a faj fejlődésnek min- 

 denkor nagyjelentőségű tényezője marad, a mely a LAMARCK-féle 

 tényezőkkel karöltve teljesen elegendő arra, hogy az élő lények alak- 

 és élettani tulajdonságainak az életföltételekkel való összhangját ter- 

 mészettudományos alapon megérthetővé tegye. 



Mindezek szerint még nagyon korainak tartom, ha számos író, 

 pl. Dennert, 2 a darwinismus >>halálos ágyáról << beszél, sőt ellenkezőleg, 

 úgy vagyok meggyőződve, hogy a darwinismus épen a kutatás mai 

 eredményei által mindinkább új szempontokkal bővül s — nem egé- 

 szen szabatos köntösét levetve — valóban tudományos, a természet 

 törvényeinek mélyebb megismerésén alapuló tartalommal telik meg. 3 



Egészen más szemmel ítéli meg a szerveződés és a fajkeletkezés 

 jelenségeit a neovitalisták egyébként korántsem egységes 

 tábora. Szerintük minden szervezetnek megvan a képessége, hogy a 

 külső ingerekre czélszerűen reagáljon s épen ebben rejlik az élő és az 

 élettelen anyag legjellemzőbb különbsége. >>Hogy valamely folyamat 



biológiai értelemben czélszerű legyen, ahhoz nem szükséges, 



hogy czélra is vezessen, hanem csak hogy czélra töreked- 

 j é k<<, mondja Wolff, 4 a ki a szerveződésből mind a Lamarck, mind 

 a DARWiN-féle tényezőket kizárja s teljesen >>tudományos<< álláspontnak 

 tartja, ha a szerves czélszerűséget adott ténynek tekintjük, a melynek 

 megfejtésére mai belátásunk nem elegendő. 5 



Én ezt az agnostikus álláspontot épen a tudományosság szem- 

 pontjából nem találom kielégítőnek, annál kevésbbé, mert — mint a 



1 L. Plate, Über die Bedeutung des Darwin'schen Selectionsprinzipes, 

 1903, p. 22i, 222 és 3. kiad., 1908, p, 459. 



2 E. Dennert, Vom Sterbelager des Darwinismus, Neue Folge, Stuttgart, 

 1906. 



3 Hasonlóképen vélekedik Bütschli O., a jeles heidelbergi professzor is, 

 mondván : >>Ama meggyőződésemnek óhajtok kifejezést adni, hogy Darwin taní- 

 tását, az utóbbi években ellene intézett, állítólag lesújtó ellenvetések daczára 

 is, . . . nagyon lehetségesnek, s a többi magyarázat között a legvalószínűbbnek 

 tartom« (Mechanismus u. Vitalismus, 1901, p. 34). 



4 G. Wolff, Mechanismus und Vitalismus, II. Aufl., Leipzig, 1905, p. 36. 



5 Ugyanott, p. 38. 



