326 



megelőző fejezetekben kifejtettem — számos esetben nem vagyunk 

 kénytelenek a szerves czélszerűség tényének megállapításával meg- 

 elégedni, hanem ennek létrehozó okait és tényezőit is módunkban 

 van kimutathatni, - - még pedig a legtisztább mechanistikus alapon. 



Legtöbbször ugyan úgy látszik, mintha a szervezetekben bizonyos 

 velük született, határozott czélszerűség rejlenek, mintha bizonyos 

 megmásíthatatlan tehetségük volna arra, hogy megváltozott életviszo- 

 nyok közt a legmegfelelőbb irányban módosuljanak, de ha az egyes 

 eseteket közelebbről elemezzük, gyakran kézzelfoghatóan meggyőződ- 

 hetünk róla, hogy a szervezetek czélszerü reactiója a huzamosabb 

 működés és a természetes kiválogatódás által együttesen létrehozott 

 másodlagos eredmény. 



Megengedem, hogy a mechanikai okokból létrejött változás, a 

 mennyiben határozott törvényszerűséggel következik be s az adott 

 viszonyok közt az egyedül lehetséges, az egyén szempontjából sok 

 esetben czélszerü reactio, ámde azért a faj szempontjából 

 még nem kell hasznosnak is lennie, mert a faj egyénei 

 ugyanarra az ingerre különbözőképen felelnek 

 s a különböző irányzatú egyének közt beálló küzdelemben azután a 

 természetes kiválogatódásnak kell eldöntenie, hogy melyik reactio 

 felel meg leginkább az életföltételeknek, vagyis melyik biztosítja a faj 

 fennmaradását. Egyébként a szervezetnek a külső behatásokra kivál- 

 tott reactiója csak addig lehet czélszerü, a míg az inger ereje nem 

 halad meg bizonyos mértéket, de mihelyt túllép a szokott határokon, 

 nagyon gyakran, sőt többnyire czélszerűtlen reactióra vezet, a mi 

 pedig - - Bütschli szerint is l - - határozott ellenmondásban áll az 

 immanens czélszerűség elvével. 



>>Ha a szervezeteknek valóban megvolna a tehetségük, hogy az 

 életnyilvánulásokat, még ha olykor tartós siker nélkül is, mindig a 

 hasznos irányba tereljék, ezzel át volna törve a természeti erők tör- 

 vényszerűsége s a csoda ismét be volna vezetve a természet folyama- 

 taiba^ mondja Plate 2 nagyon helyesen, a mit a magam részéről azzal 

 toldanék meg, hogy ha a szervezetek életnyilvánulásait csakugyan 

 valamilyen czélirányosság kormányozná, akkor a fajoknak örök- 

 életű éknek kellene lenniök s nem lett volna szabad az 

 idők folyamán oly töméntelen fajnak kihalnia, mert akkor mindegyik- 



1 O. Bütschli, Mechanismus und Vitalismus, Leipzig, iqoi, p. 32. 

 - L. Plate, Über die Bedeutung des Darwin'schen Selcctionsprinzips und 

 Probleme der Artbildung, II. Aufl., 1903, p. 217. 



