Paradoxidesskifrene ved Krekling. S^ 



onellus. Medrette bærer den sit navn, idet den har stor tilbøie- 

 lighed til at variere, noget der, som bekjendt, om end i ringere 

 grad også er tilfældet med den bøhmiske art a ceticephalus, Barr. 



Ved Krekling er den i 1 d og den øverste del af 1 c en 

 af de almindeligste arter og har derfor burlt et ganske rigt ma- 

 teriale, som jeg forhåbentlig ved senere leilighed vil kunne sær- 

 skilt behandle mere udførligt. Der som ved Andrarum forekom- 

 mer alle de tre former, der af Ar.gelin er gjort til egne arter: 

 a. difformis, a aculeatus ug a. acuminalus Almindeligst fore- 

 kommer iormen a aculeatus, dernæst a difformis, hovedformen 

 uden pig på nakkeledet ; af a. acuminatus fandtes kun et explr. 

 Jeg er ved sammenligning af adskillige gorle explr. kommen til 

 det resultat, at de nævnte tre former kun kan opfattes som vari- 

 teter af en og samme art, ('er da bør bære det betegnende navn 

 a. difformis, Ang I alle f Id må a difformis og a aculeatus 

 slåes sammen til en art; da jeg af den ægte a. acuminatus kun 

 har fundet et explr, er det maske vel dristigt også at slå denne 

 8:immen med de øvrige Imidlertid er den snudeformede forlæn- 

 gelse fortil af stykket foran panden hos hovedformen af så for- 

 skjellig og tildels så betydelig størrelse, at spranget til a acumi- 

 natus kun er lidet, især i betragtning af artens tilbøieligh d til 

 at variere overhovedet. Til samme resultat kom jeg også ved at 

 gjennemgå en samling explr. i Lunds museum, og såvidt jeg er- 

 indrer gjorde allerede adjunkt dr. B. Lundgren mig dengang op- 

 mærksom på, at Angelins tre arter muligvis burde slåes sam- 

 men til en. 



De væsentligste punkter, hvori denne arts evne til at variere 

 er fremtrædende, er foruden ved mangelen eller tilstædeværelsen 

 ^f P'g på' nakkeledet følgende: 



1) Stykket foran panden er snart forholdvis smalt i hele sine 

 bredde, jevnbredt ikke snudeformet fremskudt, snart er det stærkt 

 udtrukket fortil, så at hovedets ydre kontur går over fra at være 

 en cirkelbue med en stor radius til en med mindre radius, der- 

 fra til en mere og mere spids parabel. Samtidig bliver gjerne dets for- 

 reste del adskilt ved en fure, der forløber i en cirkelbue omtrent 

 som den ydre kontur hos de explr. der mangler den snudeformede 

 forlæn geise. Tilspidsningen er stærkest hos var. acuminata (Ange- 

 lins anomocare acuminatum), 



2) Øienbrynenes beliggenhed og relative størrelse snart 

 længer fortil, snart længer bagtil; den bagre gren af sutura faci- 

 alis er i forbindelse hermed snart kortere, snart længere, dan- 



