^^r 



Oin forekomsten af nikkelmalm I Småleilferte. 



Af 



L. Mein ic h, 



Cand. mineral. 



i>9V 



I. Romsås. 



I9SV 



På ældre geologiske karter er Smålenene anlagt temmelig 

 ensformigt med den farve, som betegner overdækket terrain, navn-^ 

 lig 1er og grusbanker; ved mere detaillerede undersøgelser viser 

 det sig, at det underliggende berg stikker frem paa mangfoldige 

 steder. Imellem de frugtbare opdyrkede marker fremtræde som 

 en behagelig afveksling i landskabet større og mindre skovbevok- 

 sede partier, og i disse er det i reglen ikke vanskeligt at findé 

 det faste field. Dette består som oftest af gneis, men paa enkelte 

 steder optræde også andre navnlig eruptive bergarter som granit 

 Og gabbro. 



Meget hyppig er bergarten indsprængt med magnetkis ilg 

 denne indeholder i reglen kun et lidet spor af nikkel. Jeg har 

 anaJyseret magnetkise fra en mængde forskjellige steder, og det 

 er kun en sjelden undtagelse, at en prøve fra et nyt sted inde- 

 holder mer end spor af nikkel (opimod 0, 2 pct.). Disse sjeldne 

 undtagelser kunne dog i tidens løb komme til at udgøre et ikke 

 lidet antal, og der er allerede fundet såmange nikkelanvisninger 

 i Smålenene, at det ser ud til at dette distrikt, som er et af lan* 

 dets mest opdyrkede, også vil blive etaf de mest nikkelproducerends. 

 Der kendes således nu: i Spydeberg 2 steder med magnetkis, der 

 indeholder 4—4.5 pct. nikkel, i Håbøl flere nær ved hinanden 

 liggende anvisninger med 2.5 — 3 pct nikkelindhold i magnetkisen, 

 i Skibtvedt 3 steder med 4—5 procent nikkelindhold, i Svendal 

 3 gruber, hvoraf magnetkisen i den ene indeholder 2.5 pct., i den 

 ftnden op til 7 pct. og i den tredie (efter en af mig foretagen 



