126 L. Meinich. 



analyse) lige op til 11 pet. nikkel; i Rakkestad haves en grübe 

 og et par anvisninger med 4-4,5 pet. nikkel, i Eidsberg 2—3 

 anvisninger med 2—4, 5 pct., i Trygstad 1 anvisning med hen- 

 imod 4 pct. og endelig i Askim et grubefelt med magnetkis inde- 

 holdende omtrent 4 pct. nikkel og kobolt i den rene kis. Men 

 ved siden af disse opregnede steder, og undertiden påfaldende 

 nær ved dem findes som før sagt en mangfoldighed af steder med 

 magnetkis, som kun indeholder et lidet spor af nikkel. 



Af bergkand. Lassens beskrivelse, „Om nikkelmalm påRinge- 

 rigef* (Nyt Magazin 21 B., 4 H.) fremgår det, at dette samme 

 forhold finder sted ved Ringerigets storartede nikkelforekomster. 

 Ved enkelte gruber i Smålenene synes dog forholdene at være 

 noget forskjellige og ved nogle gruber (til eks. en af Svendals- 

 gruberne) synes forekomsten af den nikkelførende magnetkis at 

 være ganske forskellig fra den almindelige. For muligens at bi- 

 drage lidt til at opklare disse forhold skal jeg — habende leilig- 

 hedsvis at kunne fortsætte med beskrivelsen af nogle andre ende- 

 steder — nedenfor give en detailleret fremstilling af nikkelfore- 

 komsten i Romsås gruber i Askim, idet jeg herved tildels har be- 

 nyttet nogle notiser om nikkelforekomsten i Romsås nedtegnede i 

 1870 af bergkand. T. Lassen, der velvillig har tilsendt mig disse 

 til afbenyttelse. m ask ■ i So ^leili 



Fra hvilken kant den reisende nærmer sig Askîm, ser han i 

 nogen afstand Romsås som en liden top eller kolle, der hæver 

 sighenimod 100°* over plateauet, eller omtrent 200"- over havet. 

 Mod vest, syd og øst falder dens sider brat af, mod nord har den 

 et fladere og mere langstrakt afhæld. Seet fra nord eller syd har 

 åsen derfor en udpræget kolleform, medens denne form ikke er 

 fuldt så karakteristisk fremtrædende, når åsen sees fra vest eller 

 øst. Reiser man hovedveien der fører fra Kristiania gennem Små- 

 lenene til Sverige, så har man, omtrent en kilometer østenfor Fos- 

 sum bro, Romsås på høire hånd; til venstre har man en lignende 

 lidt lavere kolle. Kråkås, beliggende lige op for gården Mellem- 

 Rom. Romsås kaldes af almuen undertiden også for Falsas, men 

 det første navn er det almindeligste, hvorfor dette alene benyttes 

 i det efterfølgende. 



.ms' Den almindelige bergart i Askim er gneis, der i reglen stry- 

 ■gér n— 8 og har steilt snart østligt snart vestligt fald. Op over 

 dette gneisfelt hæve sig de to gabbrokoller Romsås og Kråkås. Af 

 andre eruptiver i de nærmeste trakter heromkring kendes ved 



