ISQt L. Meinich. 



denne derved at den er mere feldspathrig og lysere af farve. 

 Kråkås er meget overdækket, så at man kun på toppen ser det 

 faste fjeld. Det samme var tilfælde med Romsås, hvor det først 

 er bleven bragt større klarhed i forholdene ved grubearbeidet og 

 de hermed i forbindelse stående forsøgsarbeider. Disse påbegynd- 

 tes i 1867 og fortsattes i de nærmest følgende år som forsøgsdrift, 

 indtil en større drift sattes igang i 1873, da opførelse af smelte- 

 liyjite for værket blev påbegyndt. 



..r, , Romsås gabbro er en temmelig finkornet masse af mørk grøn- 

 ligbrun farvetone. Den består af en mørk grønlig augitart, rime- 

 ligvis hypersten, som væsentlig bestanddel, hvori der sidder en 

 hel del små skæl af brun glimmer; som mere underordnet be- 

 standdel i denne gabbro optræder en lys rødlig-grå feltspath med 

 tvilling-stribning (labrador) ; desuden indeholder gabbroen som så- 

 godtsom stadig bestanddel magnetkis indsprængt i større og min- 

 dre mængder. INikkelindholdet i denne magnetkis synes at variere 

 noget, idet analyserne have givet fra omkring 3 til 4^ pct. nikkel 

 og kobolt: der er foretaget en masse analyser, og i reglen vise 

 disse et resultat af omirent 4 pct Ni og Co. Koboltmængden er 

 usædvanlig stor idet den i gennemsnit udgør î§ af det samlede 

 nikkel og koboltindhold; i reglen indeholder således magnetkisen 

 omtrent 2% pct. Ni og l^g pct. Co. Af kobberkis findes usædvanlig 

 det, nemlig omtrent 6 pct. af magnetkisens masse, eller med 

 andre ord, malmens gennemsnitlige kobberindhold kan regnes til 

 omtrent det halve af den samlede nikkel- og koboltmængde. Svovl- 

 kis sees af og til som en sjeldenhed, væsentlig som et tyndt på- 

 pustet beJæg efter visse sletter. Andre kise, som Zinkblende, ar- 

 senkis eller koboltglans har jeg ikke kunnet opdage. 



På visse gange, eller rettere udtrykt, efter visse strøg i gab- 

 broen har magnetkisen samlet sig og optræder på mange steder 

 sågodtsom ren i store masser, og på disse magnetkisførende strøg 

 er det, grubedriften er bleven ført. Der findes i Romsås 3 for- 

 ßkellige felter, inden hvilke disse magnetkisførende strøg synes i 

 særdeleshed at optræde, nemlig 



1) i den sydlige del af åsen på dennes vestside, hvor der haves 



et strøg med temmelig ren magnetkis, der først stryger s-n og 



senere bøier af i østlig retning. Det har godt begrændsede 



sidesletter — kunde således næsten kaldes en gang — falder i 



_|den sydlige del omtrent 60° mod øst og har i dagen en mæg- 



„^tighed af omtrent 1 meter. Østenfor dette felt er der på Uere 



