Om forekomsten af nikkelmalm i Smålenene. 129 



steder fundet god malm, som må høre til andre strøg, men 

 det hele felt er så lidet undersøgt, at forbindelsen mellem de 

 forskellige punkter endnu ikke er opklaret. 



2) Ved åsens nordlige afhæld fremdeles på vestre side af samme 

 er der nedrevet en sænk til omtrent lo"" dyb, hvorfra en ort 

 er ført mod vest gennem gneisen ud i dagen. Dette strøg har 

 vist den mærkelighed, at den nikkelholdige magnetkis fortsæt- 

 ter gennem gneisen. Her fiudes også flere, mindst to, strøg, 

 men forøvrigt er heller ikke dette felt synderlig undersøgt. 



3) Mellem de to foran nævnte felter findes en hel samling af 

 malmstrøg beliggende så nær hinanden, at de bekvemt kunne 

 af bygges ved en fælles drift. Dette felt har jeg kaldt Mel- 

 lemgruben, og i de sidste 4 år er al grubedrift udelukkende 

 foregået her. Idet dette felt således er mest undersøgt, skal 

 jeg nedenfor omhandle dette nærmere med henvisning til med- 

 følgende planche, hvor et parti af Mellemgruben er optegnet. 



Som forklaring til tegningen anføres, at der øverst er tegnet 

 et profilsnit (vertikalsnit) fra sv.— nø efter de kisstrøg, som på 

 den midtere tegning (profilsnit fra nv.— sø) ere betegnede med 

 nummerene 1, 2a og 2 b. Den nederste tegning forestiller et 

 planrids 16™ op fra dybeste stoll, og er tegnet væsentlig for at 

 vise de forskjellige bergarters udbredelse (gneis, kuglegabbro, gab- 

 bro og granitgange). Ved partiet omkring gruben vises således 

 et horizontalsnit gennem gabbroen, længere syd og sydøstlig vises 

 Kuglebergets og en granitgangs udbredelse i dagen. 



Allerede vedj et flygtigt blik på nikkelforekomsten i Roms- 

 ås viser denne sig forskellig fra nikkelforekomsten på Ringe- 

 riget. Medens denne efter Lassens forannævnte beskrivehe må 

 betragtes som en grændseforekomst, idet nikkelmalmen hovedsag- 

 ligen optræder på eller ved grændsen mellem gabbroen og de til- 

 stødende skifere, så synes forholdet ved Romsås at være dette, 

 at den nikkelførende magnetkis udgør en bestanddel af selve gab- 

 broens masse, og at magnetkisen har samlet sig i gabbroen efter 

 visse strøg eller gange i sådan mængde, at den kan blive gen- 

 stand for grubedrift. Det er muligt at en fortsat drift vil modi- 

 ficere denne opfatning af nikkelmalmens forekomst i Romsås, idet 

 enkelte omstændigheder lyde på, at malmen, navnlig den>. kvalitet, 

 forandrer sig noget på et støire dyb (den er således bleven rigeie, 

 hvorom mere nedenfor), men for nærværende må nikkelmalmen i 

 Romsås betragtes at forekomme efter visse strøg i selve gab- 

 broen og altså være fuldstæudig samtidig med denne. Ofte dan- 



