136 



L. Meinich. 



satte på planrids 16™- over dybeste stoll Den østligste har en 

 mægtighed af heniinod l'" med fald mod øst. Den vestligste 

 er over 2™' mægtig; i den øvre del danner den grændsen raod 

 kugleberget, og en sidegren af granitgangen stikker ind i dette; 

 mod d^bet danner den grændsen mellem gabbroen og gneisen, og 

 har omtrent 70" fald mod vest ; gabbroen udvider sig således på 

 dybet. Ved siden af disse granitgange optræde fordetmeste klo- 

 ritsjøier, hvilke undertiden, t. eks. ved denne vestligste gang, kun- 

 ne være af betydelig mægtighed. Foruden disse mægtige gange 

 optræder desuden en hel mængde mindre oligoklas-granitgange af 

 mægtighed lige ned til en 5 — 6*^™. Ligesom strøg og fald er 

 temmelig variabelt ved de mægtige oligoklas-granitgange, således 

 er dette i endnu høiere grad tilfælde med de små; disse stiyge 

 og falde i alle retninger, og de ophøre ofte ligeså pludseligt, som 

 man støder på dtm De små granitgange have det samme karak- 



teristiske udseende som de store, kun ere de første mere finkor- 

 nede og med njindre glimmerkrystaller. Hosføiet er tegnet et 

 stykke oligoklasgranit fia den vestligste mægtige gang med en på 

 høire side vedsiddende del af kloritsjølen(6), samt et stykke fra en 

 5*="'- mægtig gang. Det vil bemærkes at glimmerkrystallernes(a) 

 længste akse i reglen står lodret mod granitgangens sideflade. 



Af fremmede mineraler findes i disse oligoklas-granitgange 

 ofte magnetkis, hvilken fordetmeste er af stor renhed, og under- 

 tiden fitides den i sådan mængde, at der er bleven drevet efter 

 granit-gangen lor malmens skyld; også lidt kobberkis findes. Des- 

 uden optræde krystaller af granat (undertiden temmelig store) med 

 krystalflader efter granatoeder og leucitoeder; ofte ere disse gra- 



