îoQ D. C. Danielssen og J. Koren. 



musklernes Fibre anastomosere med hverandre. Indenfor Læng- 

 demusklerne findes atter en Bindevævshud, der bestaar af to Lag; 

 det ydre Lag , der støder umiddelbart til Længdemusklerne , er 

 stærkt fibrilært og optages næsten ganske af en rig, netformig 

 Karudbreduing ; det indre Lag er meget tykkere, temmelig gjen- 

 nemsigtigt, og i dette sees yderst fine Kalkkorn, hist og her en- 

 kelte Fibre, og endelig en Mængde spredte, aflange klare Celler, 

 som indeslutte 8 — 12 gjennemsigtige Moleküler, de samme som 

 tidligere ere omtalte i Hudens indre, hyaline Bindevævslag. Paa 

 dette indre Bindevævslag hviler Epithelet, som er meget tykt, be- 

 staar af flere Lag lange Celler (Cyliuderepithel), og udgjør den 

 egentlige Slimhud, som her danner tæt staaende Længdefolder, 

 der rage ind i Svælget. Hvor dette gaar over i Maven findes 

 udvendig en Indsnøring. Maven er omtr. 6 m.m. lang, niiudst 

 dobbelt saa bred som Svælget, Ogsaa den har samme retikulære 

 Ydre som Svælget; men er ikke saa stærk muskuløs, som dette, 

 saaledes at dens Vægge, naar den ikke er udfyldt af Fødemidler, 

 falde sammen, hvilket ikke er Tilfældet med Svælgvæggene, Tab. 

 3. fig. 1. c. Paa Mavens indre Flade, just der, hvor Svælget gaar 

 over i denne, findes en bred (næsten 1 m.m.) Fold, der som en 

 Valvel (Cardia) hænger frit ned i Hulheden , og som vistuok bi- 

 drager til at forhindre, at de i Maven nedkomne Fødemidler stø- 

 des op igjen. Denne Valvel dannes af det indre Biudevæv og 

 Epithelet. Mavens Muskelhud er tyndere, end Svælgets, idet Mus- 

 kelbundterne staa længere fra hverandre; heller ikke er hverken 

 det indre Bindevævslag eller Epithelet saa tykt som paa Svælget, 

 ligesom Karudbredningen danner noget større Masker. Hvor Ma- 

 ven gaar over i Tarmen, findes ligeledes en liden Indsnøring, saa 

 at ludgangen fra Maven til Tarmen er noget forsnevret, og kan 

 sammenlignes med en Pylorus, Tab. 3. fig. 1. d. Tarmen danner 

 3 Slyngninger; den første gjør foroveu en liden Bøining, gaar saa 

 i næsten lige Retning ned imod den hagerste Ende, og optager 

 den midterste Del af det dorsale Interradialrum, derpaa bøier den 

 sig opover og danner nu den anden Slynge, som ligger i venstre 

 ventrale Interradialrum, gaar nu under den første Slynge og kom- 

 mer op imod Kalkriugen paa høire Side, hvor den for tredie 

 Gang bøier sig og danner den 3die Slynge, som stiger ned i lidt 

 skjæv Retning i høire ventrale Interradialrum, idet den gaar over 

 i den egentlige Endetarm, som smaler stærkt af i Dyrets halefor- 

 mige Forlænj^else og aabner sig paa dennes Spids , Tab. 2. fig. 2. 



