Fra den norske Nordhavsexpedition. 239 



Vi skulle nu omtale de saakaldte Respirationsorganer, der 

 hos alle hidtil kjendte Holothurider tage deres Udspring fra Klo- 

 aken. Hos vor nye Slægt Andes ingen Kloak , og man skulde nu 

 tro, at som Følge deraf maatte den være lungeløs; men saa er 

 ikke Tilfældet. De to Respirationsrør tage deres Udspring fra 

 selve Tarmen, nemlig fra den sidste nedstigende Slynge, 10-12 

 m.m. ovenfor Rectum , og 25 m.m. ovenfor Dyrets hagerste Ende, 

 stundom lige ved Overgangen til Rectum , Tab. 2. fig 2. e. Det 

 er fra Tarmens Sider, nærmere Rygfladen, at Udspringet er. Det 

 venstre Rør, som er kortest, omtr. halvt saalangt som Kroppens 

 Længde, er cylindrisk, delt i 2 Grene, hvoraf den ene er temme- 

 lig kort, Tab. 2. fig. 2. f. Røret er ligefra Roden mere og mindre 

 tæt besat med større og mindre Blærer, som ere gjennemsigtige, 

 og paa hvilke hyppigt iagttages en liden Grube , uden at der dog 

 fin des nogen Aabning. Dette venstre Rør strækker sig noget til 

 Siden og ligger frit i venstre ventrale Interradialrum, kun bundet 

 til dette ved meget lange fine Muskeltraade, i hvis Bindevæv 

 findes den samme Rigdom af Kalklegemer som de, der sees paa 

 de enkelte Muskeltraade, der binde Tarmen til Kropsvæggen. 

 Det høire Aanderør derimod indtager største Delen af Dyrets 

 Længde, Tab. 2. fig. 2. g. Det løber langs den indre Flade af 

 Tarmens sidste nedstigende Slynge uden at være bunden til denne, 

 og ligger egentlig i det høire ventrale Interradialrum, hvortil det 

 er fæstet ved mange korte muskuløse Bindevævstraade. Naar det 

 kommer op til Tarmens Bøiniug, gaar det over denne, og kommer, 

 da til at ligge i det høire dorsale Interradialrum, for at fæste 

 sig paa Kalkringens to dorsale Radialstykker, nemlig paa den ud- 

 vendige Flade af deres hagerste Forlængelse, ved stærke tendi- 

 nøse Baand. Disse Rør med deres mangfoldige Blærer vise i 

 histologisk Henseende den samme Bygning, som Tarmen ; udvendig 

 have de et flimrende Peritonealovertræk med sit Epithel , saa et 

 tyndt, fibrillært Bindevævslag, hvortil Muskelhuden er bunden. 

 Denne, der bestaar af langs- og tvergaaende Fibre, danner et rigt 

 Maskenet, der var udfyldt af koaguleret Blodplasma; om dette 

 indesluttes i en Karforgrening, der udfylder Maskenettet, eller det 

 strømmer frit om i Lagene af Muskelhuden, kunne vi ikke afgjøre. 

 Indenfor Muskellaget sees atter en Bindevævshud, i hvis indre Lag, 

 som er det bredeste, og som bestaar af en hyalin, saagodtsom 

 fiberfri Masse, findes saavel forgrenede Bindevævsceller, som de 

 tidligere omtalte isolerede, aflange, kkre Celler med kornet Ind- 



