242 D. C. Danielssen og J. Koren. 



Løb op til Kalkringen, hvorpaa det fæstede sig, fig. 10. c; det laa 

 ganske frit, uden nogen anden Forbindelse med Tarmen end ved 

 dets tragtformige Udvidning. Det venstre Rør udsprang ved Si- 

 den af det høire, var yderst smalt, todelt og besat med enkelte 

 smaa Blærer; det laa frit i Kropshulheden, kan bundet til Huden 

 ved enkelte fine Traade, fig. 10, d. Hos et andet 20 m.m. langt 

 Individ vare heller ikke Generationsorganerne at opdage ; men 

 Rørene vare noget mere udviklede. Det høire tog sit Udspring 

 ligeledes fra den sidste nedstigende Tarmslynges Væg med en 

 tragtformig udvidning, hvorved det fik Udseende, som om Tarmen 

 paa dette Sted var opheftet, Tab. 3. fig. 9. a. Røret steg nu op- 

 over, blev tyndere, og var besat med temmelig mange smaa Blæ- 

 rer, indtil det fæstede sig paa Kalkringen, Tab. 9. b., c. Ikke 

 alene den tragtformige Udvidning, men ogsaa den smalere Del af 

 Røret, ja endog flere Blærer vare opfyldte med det samme Ind- 

 hold, som fandtes i den fuldproppede Tarm. Det venstre Rør 

 udsprang i samme Niveau paa Tarmen, som det høire, et Stykke 

 fra dette, var kort, todelt, temmelig tykt, og forsynet med nogle 

 større og mindre Blærer. Saavel Røret, som samtlige Blærer vare 

 udfyldte af det lerede Tarmindhold, fig. 9. e. Hos ingen af disse 

 smaa Individer var der nogen Kloak; Tarmen gik lige ud til Ha- 

 lespidsen, og kun den yderste Del var bunden ved nogle stærkere 

 Muskelbaand til Kroppens Vægge. Paa disse Exemplarer viste 

 det sig tydeligt nok, at de forgrenede Rør egentlig ikke er andet 

 end udbugtede Forlængelser af Tarmen og høre denne til. Om 

 noget Aandedræt kan her ikke være Tale; thi de vare enten gan- 

 ske eller for en Del udfyldte af Tarmindholdet, som bestod af en 

 temmelig fast Lermasse, og som forklares letteHg derved, at Aab- 

 ningen fra Tarmen var særdeles vid, den indtog næsten hele den 

 ene Tarmvæg. Der kan saaledes ikke være trængt Søvand op i 

 disse Rør, og naar ikke destomindre flere Blærer vare fyldte af 

 et næsten vandklart Fluidum, saa hidrører dette visselig fra, at 

 der foregaar en Endosmose af Kropsvædsken. Jo mere Individet 

 er skredet frem i Udvikling, desto smalere bliver den tragtformige 

 Udbugtning, indtil den endelig hos det udvoxne Dyr antager den 

 tynde Rørform, hvis Forbindelse med Tarmen da foregaar igjen- 

 nem en trang Aabning ; nu findes ikke i Rørene eller deres Blærer 

 noget af Tarmindholdet, men vel en næsten vandklar, lidt klæbrig 

 Vædske, tildels Hg den, som indeholdes i Kropshulheden, imedens 

 Tarmen, hvorfra de have deres Udspring, kan være aldeles fuld- 



