252 D. C. Danielssen og J. Koren. 



langt mindre Antal Rør, men dog er det større, end hos Hunnens 

 længste Stamme, fig. 13, Den fælles Udførselsgang er meget lang 

 (12 — 15 m ra.), smal, temmelig fast, og løber over Kanalen for den 

 Poliske Blære, — følger nu langs den indvendige Rand af den 

 venstre dorsale Længdemuskel, og er paa denne Vei bunden til 

 Hudens Muskler med tynde muskuløse Ti aade. Naar den er kom- 

 men op til Mundskivens ydre Rand, udvider den sig lidt, idet den 

 penetrerer Huden for at aabne sig paa Rygfladen, lidt nedenfor 

 Mundskivens Rand. Udførselsgangen ligger omgivet af et eget Me- 

 senterium, som fæster den til den dorsale Kropsvæg, imedens de 

 to buskformige Stammer svømme frit i Kropshulheden. Kjønsor- 

 ganerne have en gul Farve , — Udførselsgangen er noget blegere. 

 Denne dannes af et ydre flimrende Epithel, som egentlig er Peri- 

 tonealoverlrækket, indenfor hvilket findes et yderst tyndt Bindevæv, 

 hvortil Muskellaget er fæstet; indenfor dette er et tykkere fibril- 

 lært Bindevævslag, til hvilket det indre, flimrende Cylinderepithel 

 er bundet. Den samme histologiske Bygning gjentager sig i de 

 rørformige, kolbeformige Forlængelser, kun med den Forskjel, at 

 her er det indre Epithel ikke cilierende, men danner der særegne 

 Celler, hvori Æggene og Zoospermerne udvikle sig. Hvad nu Æg- 

 dannelsen betræffer, saa foregaar den paa den allerede kjendte 

 Maade, at Kimen, eftersom den voxer, skyder Epithellaget foran sig, 

 saa at Ægget beklædes af dette, og danner den Stilk, hvorefter 

 Ægget ligesom hænger i Follikelen , førend det løsner fra denne, 

 fig. 14. Zoospermerne udvikles ogsaa i lignende Celler i Epithe- 

 let. Cellerne fyldes ganske med Zoospermer, som ere yderst fine, 

 korte Traade, forsynede paa Enden med en rund Knop. Foruden 

 at Cellerne vare fyldte med Zoospermer, vare ogsaa tildels Rørene 

 ganske fyldte dermed, og paa Spiritusexemplarene havde en stor 

 Del tabt Halen, saa at kun en utallig Mængde af smaa runde, 

 lidt lysbrydende Legemer vare at iagttage. 



I Begyndeisen af vor Afhandling udtalte vi den Formening, 

 at Sars's Molpadia borealis og Pourtalés's M. oolitica rimeligvis 

 maatte henføres til den af os nu beskrevne Slægt Trochostoma, 

 efteråt Semper vel begründet havde skilt dem fra den typiske 

 Slægt Molpadia. Se vi nemlig hen til de Beskrivelser, som findes 



