Om forekomsten af indium i norske mineraler. 



Af 

 S. W I e Ü g e I. 



Siden Bunsen og Kirchhoff for omtrent 18 år siden indførte 

 anvendelsen af spektralapparatet i den kemiska analyse, er antal- 

 let af bekjendte grundstoffer betydelig forøget; vi har spektral- 

 analysen at takke for næsten alle disses opdagelse, thi uden dens 

 hjelp vilde der sikkerligen være hengået lang tid, inden man 

 havde kunnet påvise disse metaller, der efter vort nuværende 

 kjendskab til dem forekommer i forholdsvis yderst små kvantiteter. 



Blandt disse grundstoffer finder vi indium, der i året 1863 

 først påvistes af Reich og Richter i Freiberg ved den spektrosko- 

 piske undersøgelse af to der forekommende blender; herved iagt- 

 tog de en dem ubekjendt, vakker blå linje, der lod dem formode 

 tilstedeværelsen af et nyt element. Ved senere undersøgelser be- 

 kræftedes denne formodning, idet det lykkedes dem at isolere 

 metallet. 



Zinkblende og de deraf fremstillede produkter var nu i læn- 

 gere tid de eneste stoffer, hvori man havde fundet indium, indtil 

 det også påvistes i to andre mineraler; Hoppe-Seyler påviste det 

 nemlig i wolfram fra Zinnwald og Tanner for få år siden i en 

 blanding af zinkspat og kiselgalmej fra to steder i Nord Amerika; 

 dog også i alle disse mineraler forekommer det sammen med 

 zink (den undersøgte wolfram viste sig zinkholdig), medens svovl 

 derimod ikke synes at være dets stadige ledsager, hvad man tid- 

 ligere antog. 



Mængden af indium har man imidlertid såvel i ertserne som 

 i de deraf fremstillede stoffer fundet særdeles ringe og har dette 

 været en af de væsentligste hindringer for et nøjere studium af 

 dette metals og dets forbindelsers egenskaber , omendskjønt 



