Beraærkninger til Norges Pattedyrfauna. 71 



Antal er (udenfor Vandreaarene) oftest 5, undertiden ned 

 til o, sjelden 7 — 8; mindst to Kuld fremfødes aarlig. 

 Den fortærer udelukkende Vegetabilier, især Græsstraa og 

 Græsrødder, om Vinteren Bark af Salix- Arter; den udgjør 

 den daglige Føde for Nycteu scnndiaca, Bnteo lagopus^ 

 Otiis brachyotus^ Vulpes lagopus, Gvlo borealis, Mtistela 

 erminea samt Lestris buffonii. 



Vandringerne ere en nødvendig Følge af deres tempo- 

 rært stærke Vitalitet, i Forbindelse med et stærkt migra- 

 toriskt Instinkt, der blot eller hovedsagelig udvikles, naar 

 de optræde i Mængde. Denne Tendents til med ubestemte 

 Mellemrura af Aar at optræde i et betydeligt større Individ- 

 antal, end i andre, der er et gjennemgaaende Træk hos 

 alle Arter af Underfamilien Arvicolini^ er i langt højere 

 Grad tilstede hos denne Art, end hos nogen af de øvrige, 

 og den overgaaes i denne Henseende maaske neppe af noget 

 andet af de varmblodige Vertebrater. '■ 



Enkelt(^ Aar sættes flere Kuld i Verden, end i andre, 

 uden at nogen Udvandring er Følgen. Ere Omstændig- 

 hederne gunstigere, bevirker Forøgelsen mindre Udvan- 

 dringer, der aarlig foregaa paa et eller andet Sted, og blot 

 betegnes ved enkelte Individer, der vise sig sporadisk i de 

 nærmeste Dalfører. Meilern disse og de egentlige store 

 Vandringer ere alle Overgange. 



Den pludselige Ophoben under visse Aar af Individer 

 af en enkelt Art, der normalt er spredt over større Vidder, 

 maa nødvendigvis bevirke en Bevægelse af Masserne udåd 

 mod Siderne, foråt Ligevægten atter skal oprettes, og denne 

 Udflytning faar paa Grund af en hos Arten nedlagt Vandre- 

 lyst, (der i ringere Grad er tilstede hos dens nærmeste 

 Frænde M. schisticolor, og lader sig tildels paavisé hos en- 



