84 Robert Collett. 



at forsvinde, efter tidligere ut have forekommet iMængde; 



dens Forsvinden paafulgte ogsaa i Løbet af det næste Aarti 



(omtr. 1836, ifølge Lilljeb.) Læiigero have de holdt sig i 



de sydligere Dele af Nordland; i det af Heltzeu efterladte 



Mscr. til Helgelands B. skrivelse, og som er forfattet omtr. 



1842, angives, at den endnu træffes i Fjelddalene, og endog 



gjentagne Gange i de senere Aar har søgt at nedsætte sig 



i Helgelands lavere Dalfrrer, men er altid bleven bort- 



skudt. Maaske have de holdt sig her lige til de seneste 



Aartier. Ifølge Meddelelse af Hr. Brodtkorb paa Tjøttø 



forekomme de ikke nu længer i Helgeland, hvor dog tal- 



rige Stedsnavne vidne om deres tidligere store Udbredelse 



i dette District. 



I Finmarken synes den at have været talrig ved 

 Syd-Varangers Elve og Indsøer, og flere af de ældre Re- 

 scripter have til Hensigt at regulere Handelen med Skind 

 og Castoreum fra disse Egne. Ifølge Meddelelse af Hr. 

 Nordvi hndes dens Tænder jevnlig nedlagte i Lappernes 

 Grave, og ved Bautastene ved Mortensnæs og Vardø 

 kunne hele Haandfulde af hensmuldrede Bævertænder op- 

 tages ') Endnu i 1819 havde de sit Tilhold ved Jakobselven, 

 ligesom et Ind. i 1830 begyndte at fæste Bo ved Skoaro- 

 elven, lige ovenfor Polmak. Maaske var det delte Ind., der no- 

 get senere blev skudt ved Karasjok. Deres sidste Spor i disse 

 Egne kunne, ifølge Nordvi, følges til Aaret 1860, da 2 

 Skind bleve falbudte af Finner, lii^esom samme Aar et 



1) De fleste af disse Ind. have saudsjulij^viä havt Tilhold i Syd- 

 Varanger og russisk Lapmark. 



