Bemœrkninger til Norges Pattedyrfauna. 107 



Antallet i de 2 følgende Femaar til 1049 og 1112, eller 

 aarlig 210 — 222, derpaa yderligere i 4d6 Femaar, (1861 — 

 1865) til 987, eller aarligt 197* St., i 5te Femaar (1866- 

 1870) til 713, eller 143 St. aarligt. For det sidste Fem- 

 aars Vedkommende, (1870—1875), hvorom endnu Opgaverne 

 ere ufuldstændige for Aaret 1875, vil dette Antal vistnok 

 vise sig at være i endnu højere Grad formindsket, idet det 

 sandsynligvis neppe vil overstige 600, altsaa aarligt blot 120. 

 Da disse Tal danne en idethele fuldkommen paalide- 

 lig Maalestok for dens Udbredelse og Talrighed i Landet, 

 idet Bjørnen baade i sin Forekomst er temmelig stationær, 

 og heller ikke er underkastet den Periodicitet i sin Op- 

 træden, som f. Ex er Tilfældet med Ulven, freragaar heraf 

 med Bestemthed, at deres Antal er i en ty^lelig og sikker 

 Tilbagegang. 



Det fremgaar iøvrigt af de ældre topographiske Skrifter, 

 at denne Aftagen ikke udelukkende har fundet Sted i de 

 allerseneste Tider, men at flere Districter have i Aarenes 

 Løb været i denne Henseende undergaaet en ikke ubetydelig 

 Forandring Dette har saaledes været Tilfældet med Lo- 

 fotens og Vesteraalens store Øgruppe i Løbet af de 2 sidste 

 Aarhundreder. I en Beretning om disse Landsdele^) fra 

 l')91 af en unavngiven Forfatter (trykt i 1817) omtales, at 

 der i Lofoten af denne Art forekommer „overmaade nok." 

 Noget bestemtere udtrykker sig P. Claussøn 1632 i sin 

 ofte omtalte „Norrigis Bescriffuelse"^), idet han nævner, at 

 de i Lofoten og Vesteraalen findes i saa stort Antal, „at 



^) Kort sandru Beskrivelse over Lofothen. Vestraalen, Annenæs, 

 Røst og Værø, tilsammcn skrevet 1591 (Kgl. N. Vid. Selsk. Skr. 

 19 Aarh. 1 B. Kbhvn. I8l7 p. 451). 



^) Paany trykt i Kbhvn. 1727. 



