128 Robert Collett. 



Ulvenes voxende Antal. Idethele forekom de i dette Tids- 

 rum temmelig sparsomt, og de syntes til visse Tider at 

 mangle næsten ganske over visse Strækninger, (saasom Smaa- 

 lenene og Østerdalen), der for Tiden høre til de Egne, 

 hvori de findes i størst Antal. Flere af de Forfattere, der 

 paa denne Tid (især i Topogr. Journal for Norge) skildrede 

 Naturforholdene i de forskjellige Districter, bemærke, at 

 de tidligere fandtes i langt større Antal, end nu, men at ufor- 

 standig Jagt og Ulvenes Ødelæggelser i en betænkelig Grad 

 havde formindsket deres Antal. Gjentagne Gange maatte 

 kongelige Forordninger fredlyse dem fuldkomment i visse, 

 om end korte Perioder, medens andre indskrænkede eller 

 nærmere bestemte deres Fredningstider. Uagtet disse For- 

 ordninger, der vedbleve at udstedes, indtil de alle regule- 

 redes ved Jagtloven af 1845, aldrig ere blevne meget strengt 

 overholdte, have de dog bevirket, at en ringe Stand over- 

 levede de første Acirtier af dette Aarhundrede, i hvilke de 

 næsten truede med at forsvinde af vor Fauna. I 1833 

 nævner saaledes Melchior, at de næsten alene vare ind- 

 skrænkede til Østerdalen og Hedemarken. 



Efteråt Ulvene i de sidste Decennier efterhaanden ere 

 forsvundne, medens samtidigt Jagtretten for Elgen er bleven 

 betydeligt indskrænket, er den sidste liltagen i en næsten 

 paafaldende Grad, og forek. for Tiden ikke blot i et ganske 

 betydeligt Antal, men har ogsaa naaet en temmelig vidt- 

 strakt Udbredelse. Da Landets største Skovstrækninger 

 ere beliggende østenfor Langfjeldene og fornemmelig i de 

 2 sydøstlige Stifter Hamar og Christiania Stift, samt i 

 Trondhjems Stift, er det især i disse Trakter, at det største 

 Individantal findes. Over den største Del af Christiansand 

 Stift forekommer den derfor forholdsvis sparsomt, ligesom 



