Bemærkninger til Norges Pattedyrfauna. 131 



tal er stadigt aftagende, og have sandsynligvis altid sin 

 Oprindelse fra russisk Lapmark. 



De Punkter af Landet, hvor Vildrenen forekommer i 

 det største Antal, ere Hardangervidden i Langfjeldenes 

 sydlige Dele, Jotunfjeldene, Dovre med Roni lerne, samt 

 Trysiltjeldene henimod den svenske Grændse. Disse kunne 

 ansees som Centralpunkter, hvorfra Skårerne udbrede sig 

 o^er de tilgrændsende Fjeldrygge Paa Hardangervidden 

 have de endnu i de seneste Decennier kunnet samle sig i 

 enorme Flokke, der ere opgivne at beståa af indtil 10,000 

 Individer; lignende Masser have undertiden været sammen- 

 hobede i Jotunfjeldene, men indtræffer maaske nu ikke oftere. 

 I Regelen holde de sig sammen i smaa Skarer fra et halvt 

 Snes Stykker indtil et Par Hundrede. 



Disse P'lokke ere i stadig Bevægelse og flytte sig be- 

 standig, slutter sig undertiden sammen til større Hjorde, 

 spredes atter i mindre Afdelinger, og kunne ofte i Løbet 

 af et Aar bevæge sig i en sluttet Trop over store Stræk- 

 ninger af Platauerne, ligesom de undertiden kunne være i 

 flere Aar næsten forsvundne fra Trakter, hvor de ellers 

 jevnlig forekomme. Under deres Vandringer følge de altid 

 Højderyggen ovenfor Trægrændsen; sjelden stige de neden- 

 for Vidiebeltet, og aldrig besøge de Lavlandene; kun om 

 Høsten kunne de for kortere Tid vise sig i de øverste tynde 

 Fyrreskove. 



Ligesom flere af de øvrige større Landpattedyr er 

 denne Art i de seneste Aarhundreder, især i de sidst for- 

 løbne Decennier af vor Tid, betydeligt aftagne i Antal, og 

 de danne i denne Henseende en bestemt Modsætning til 

 foreg Art, som f skjønt selvfølgelig det absolute Individ- 

 antal hos begge Arter ikke kan sammenlignes) har i 



9* 



