132 Robert Collett. 



Løbet af dette Aarh naaet en idethele ikke ubetydelig 

 større Hyppighed, end i det forrige. 



De oftere omtalte ældre Forfattere fra det 16de Aarh. 

 angive den vilde Rens Udbredelse fra Landets sydligste Dele 

 op til Nordcap, og den fandtes endnu i Midten af forrige 

 Aarh. i Finmarken saavel vild som tam i stort Antal. Den 

 stærkeste Aftagen af Vildrenen har netop fundet Sted i 

 Landets nordligste Dele, hvorfra den, som ovenfor nævnt, for 

 Tiden kan betragtes som næsten forsvunden. Endnu i 1827 

 nævner Brooke,') at den forekom vild i Alten, og de ere 

 her blevne fældede indtil de senere Aartier; men efteråt 

 vore Finner ved Grændsespærringen have maattet søge 

 Græsgangene nærmere Søen end tidligere, have de for- 

 drevet eller delvis udryddet Vildrenen i disse og de fleste 

 øvrige Dele af Finmarken. 



Ogsaa i de sydlige Dele er deres Antal formindsket, 

 især i Østerdalsijeldene, en Aftagen, der begyndte allerede 

 at spores i Slutn. af forrige Aarh., da Ulvene og over- 

 dreven Jagt i Forening havde i længere Tid hærjet deres 

 Rækker. Saaledes nævner Smith i sin Beskr. over Trysil 

 Prgd.,*) at der i 1784 neppe skydes 1 mod 100 tidligere; 

 og det er de senere Tiders skjærpede Jagtlove, der have 

 bevirket, at en ikke ubetydelig Stand for Tiden er i Be- 

 hold paa Langfjeldenes og Dovres Plateauer, om end og- 

 saa denne er i de seneste Aartier ikke ubetydeligt medtagen. 

 Efter et Overslag af en i denne Henseende mest kyndige 

 Mænd i Landet er Antallet af de søndenfor Trondhjems- 

 fjorden for Tiden levende Vildrener blevet anslaaet til neppe 



') A winter iu Laplaud and Sweden (London 1827), 

 ») Topogr. Journ. f. Norge. 21 H. (Chr.ia 1797.) 



