166 Robert Collett. 



foreg. Art uævnte Hvalfangst i Varangerfjorden, hører og- 

 saa en større Hval, der af Hr. Foyn og hans Fangst- 

 mænd kaldes Finhval; den har en Længde af 60—70 Fod, 

 eller er gjennemsnitlig 10 — 12 Fod kortere end B, sibbaldii. 

 Den indfinder sig i Regelen i stort Antal, og tidligere end 

 den sidstnævnte Art, omtrent samtidigt med, at Lodden 

 {Mallotus villosus') støder under Land for at gyde, hvilket 

 indtræffer i Regelen i Slutn. af Februar. Da dens væsent- 

 lige Føde bestaar af denne Fiskeart, viser den sig sjelden 

 i Fjordene efter at denne har forladt Landet i April eller 

 Maj Maaned, og kun undtagelsesvis opholder den sig 

 indtil omkring Midtsommer, naar enkelte Loddestimer endnu 

 ikke have søgt ud paa Dybet. Enkelte Aar synes den ganske 

 at udeblive. 



Den fanges saaledes af Hr. Foyn blot tidligt om Vaaren, 

 men stormende Vejr hindrer ofte paa denne Tid Fangsten ; 

 kun undtagelsesvis faaes den senere, saasom i 1874. Dette 

 Aar erholdtes ialt 9 St., i 1873 blot 4, i 1872 og 71 hvert 

 Aar 3; idethele har han faaet omkr. 30 St. 



Foruden Lodde, der her er dens normale Føde, søger den 

 i Varangerfjorden ogsaa Sild, medens der aldrig er fandet 

 Thysanopoder i dens Ventrikel. Sammenlignet med Blaa- 

 hvalen viser den sig allerede i Søen smækrere end denne, 

 løber ligesaa hurtigt, uden dog paa langt nær at have 

 dennes Styrke; den holder sig mest i Flokke og sjelden 

 enkeltvis; den forlader maaske tidUgere sine Unger end 

 denne, da disse ofte sees alene svømmende om i de roligere 

 Bugler. Den er sky og godmodig, har ingen særdeles hør- 

 bar Lyd, og er i Regelen uden Parasiter. 



Hvorvidt denne finmarkske „Finhval" i Virkeligheden 



