198 Hans H. Keusch. 



skarpkantede Sten, ramlede ned fra Fjeldet ovenover, Inden- 

 for den har Fugtigheden samlet sig til en Sump; længer 

 inde er den jævnt opadskraanende Bund tør, møgbelagt. 

 En Gravning, som blev forsøgt her, maatte snart standses, 

 da den i høi Grad besværliggjordes paa Grund af Vand- 

 tilgang og Forekomst af store Stene. De gjennemgravede 

 Lag, ca. 5 V bestod af Møg og Møgaske; lidt Kul og nogle 

 ganske faa Ben fandtes dog. Inderst inde har man en 

 Spræk, som stryger lodret paa Hulens Længderetning og 

 falder omtrent 60° mod SO. (Se Profilet). Langs denne 

 er Fjeldet udhulet et Stykke til begge Sider, hvorved der 

 dannes trange Sidegange, saaledes i SV en, der er 30' 

 lang. Her i det Indre af Hulen er Fjeldet beklædt med 

 et usædvanlig tykt Kalkoverdrag ; nogle Drypstensformer 

 sees ogsaa. 



Fig. 22. Duhelleren er den første Hule, vi 



træffer paa, naar vi gaar videre nord- 

 over. Den er ganske liden og ligner i 

 adskilligt Dødsmandshelleren paa Valder- 

 øen. I Væggea ved Indgangen findes 

 smaa Jettegryder, som tydelig gaa ind 

 i Ketning af Gneisens Skifrighed. De 

 ÄrefpÄ^^f^^^^^ ved Fig. 22 afbildede er omtrent 3" 



gaaende i Retning af i i 

 Skilrigheden hos Gneis. CiyDe. 



Rönsladhelleren eller Storhelleren, som den gjerne 

 kaldes af Øens Beboere, ligger endnu noget længere mod N. 

 Fjeldet trækker sig her noget tilbage fra Søen, saaledes 

 at der mellem denne og Fjeldfoden bliver en Flade, dannet 

 af Fjæresten, tildels af Sjøen opkastet i lave Rygge. Fra 

 denne Strand skraaner der, Fig. 24, op en Ur. Denne 

 omsluttes oventil af Fjeld paa begge Sider. Ovenover ser 



