204 Hans H. Keusch. 



og Oldsager lignende dem i Sjonghelleren, derunder Ler. 

 Nogle vældige Stene i dette Parti af Hulen viser Afglatning 

 ovenpaa. 



Gjennem en smal Aabning, der sees at være gjort 

 mindre, end den oprindelig var, ved oplagte Stene, kommer 

 man ind i et indre Hum. Dette var ukjendt for Egnens 

 Beboere indtil 1868, da nogle Smaagutter tilfældigvis fandt 

 Indgangen. Et gammelt Arnested, en l'ræskaal og nogle 

 et Par Hundrede Aar gamle Kridtiuskriptioner paa Væg- 

 gene viste imidlertid, at her havde været Mennesker før. 

 Gulvet bestaar afLer med skarpkantet Grus og Sten, sand- 

 synligvis nedfaldt fra Taget. Nærmest Indgangen ligger 

 en hel Del Skjæl, der, ligesom de i det oldsagførende Lag, 

 sandsynligvis skriver sig fra Urbeboernes Maaltider. 



Fra dette Parti fører en lang smal Gang 120' længer 

 ind i Fjeldet. Den viser sig at være dannet paa en Spalte, 

 der ogsaa sees forresten i Hulens Tag. 



Efter saaledes at have besøgt de enkelte Huler vil vi 

 iorsøge at danne os en Formening om Dannelsesmaaden. 

 Vi har ikke ved nogen af Hulerne fundet Forrykninger, 

 Jordskjælvssprækker eller lignende udviklet i saa stort Maal, 

 at Tilblivelsesmaaden i noget Tilfælde skulde forklares alene 

 derved; vi skulle imidlertid i det Følgende se, hvorledes 

 saadanne Forhold dog har spillet sin Rolle ved Dannelsen. 

 Ingen af Hulerne ligger saaledes til, at man kunde tænke, 

 at de skulde skylde rindende Vand sin Oprindelse. Paa 

 de Øer, hvor de findes, er der ingen Elve, ja neppe nok 

 Bække. Hulernes Vægge og Tag ere tætte, oftest saa der 

 neppe sikler en Vanddraabe ind. Endelig kan det mærkes, 



