210 Hans H. Reusch. 



S for Sjonghelleren, ikke langt over Søen, findes en 

 Fjeldknaus, der er opspaltet paa en Maade, som ikke lader 

 sig forklare ved at Frosten har virket paa Sprækker eller 

 lignende; Fjeldet maa med Magt være løsnet i sine Sam- 

 menføininger. Lignende Forhold har jeg noteret mig fra 

 Fjeldet høiere oppe straks S for selve Hulens Indgang, fra 

 den østre Skraaning af Fjeldet over Hulen; desuden har 

 jeg seet det, om end mindre udprseget, paa mange andre 

 Steder ; overhovedet, saadanne med Vold aabnede Sletter 

 er visselig et almindeligt Fænomen. 



Jettegryder. 



Vi har oftere omtalt en eiendommelig Afglatning af 

 Fjeldet og i Forbindelse dermed staaende horisontale Jette- 

 gryder, der imidlertid ikke er større, end at de — for at 

 bruge en Sammenligning, jeg har hørt anføre, — mod store 

 Gryder er for blotte Fingerbøl at regne. Om Hullerne i 

 Rønstadhelleren fortælles der ogsaa af Bønderne, at de er 

 Mærker efter Troldeoes Fingre fra den Tid Stenen endnu 

 var blød. Fjeld, som er bearbeidet paa den Maade, her 

 er Tale om, adskiller sig væsentligt fra alt, paa anden 

 Maade afglattet Fjeld, saaledes det, vi hyppigst har An- 

 ledning til at se, det isskurede. Dette sidste har, som 

 bekjendt, faaet sin Form derved, at den glidende Bræ og 

 de underliggende Stene har afskavet alle Fremstaaen- 

 heder. Hvor Sjøen derimod er Mesteren, er ikke alene 

 alle udstaaende Kanter blevet afsturapet, men i alle Kroge 



ydet en aarlig Skjærv til visse milde Stiftelser i Bergen. Nu er 

 dette ophørt, da saadanne Gaver iklie længer modtages. 



