216 Hans H. Keusch. 



Bunden er næsten flad, kun svagt opadskraanende ; den 

 viser dels den nøgne Klippe, polstret Fjeld forsynet med 

 grunde jettegrydeagtigeFordybninger, dels er den skjult af 

 tilrundede Fjæresten. Da Fj eldet ellers er mere opad- 

 skraanende end Bunden af Fordybningerne, bliver disses 

 Sider, der er lodrette eller udoverhængende, høiere, jo 

 længere man kommer indad, indtil 14' (Se Tversnittet efter 

 Linjen abc). Væggene er overalt afglattet og tilrundet. 

 Bunden i den tilhøire liggende Fordybning ligger lidt høiere 

 end i den anden; her er heller ingen udadførende Kanal; 

 Sjøen slaar derfor under almindelige Omstændigheder ikke 

 ind. Bunden er bedækket med Sten, nogle tilrundede, 

 andre skarpkantede. Af disse sidste skal en Del være 

 kastet nedi af Smaagutter for Løiers Skyld ; andre er ned- 

 ramlet fra Siderne, som flere Steder viser Brudflader efter 

 hvor de har siddet. En Del Græs og Urter voxer mellem 

 Stenene. Denne Fordybnings videre Tildannelse synes saa- 

 ledes at være ophørt ved Landets Hævning. Til begge 

 Sider udgaar to i Forhold til Dybden trange Kanaler. Man 

 overbeviser sig paa Stedet lettelig om, at disse, ligesom 

 de foran omtalte, er Sprækker, udvidede ved Havets Ar- 

 beide; ligesaa ser man, at Sprækkernes Retning spiller en 

 væsentlig Rolle ogsaa ved de videre Fordybningers Form ; 

 parallelt Bunden i den tilvenstre liggende gaar der f. Ex. 

 en horisontal Spræk. (Se Fig. 31). Af de mindre Gryder 

 sees nogle at være afhængige af Sprækker, andre fornemlig 

 af Bjergartens Strukturforhold ; saaledes Ugger de smaa 

 Jettegryder længst tilvenstre paa Rad efter Gneisens Strøg- 

 retning og er ogsaa udtrukne i Længden efter denne. 



Mellem de af Havet og de af Fosser dannede Jette- 

 gryder vil man finde adskillig Forskjel. Et Vandfald virker 



