Om Kiisforekomsterne ved Röros. 333 



Bergartens Skikter, der ofte som bekjendt ere stærkt fol- 

 dede. At Leiet i gamle Storvarts Grube ikke er udkilet mod 

 Öst, fremgaar af Beretninger nogle Aar för Gruben i Begyn- 

 deisen af det 18de Aarhundrede blev indstillet, og Fremtiden 

 vil maaske vise, at Bergmester Stroms Opfalning nærmer sig den 

 rigtige. At to Kiisleier kunne ligge hinanden meget nær, 

 kun være adskilte med et forholdsvis lidet mægtigt Skiferlag, 

 derpaa har man desuden flere Exempler. 



Det næste Spörgsmaal, som her skulde behandles, var 

 om vore Kiisleier ere Gange eller Leier. Men forinden vi 

 gaa over dertil, ville vi gaa lilbage til Nyberget og se lidt 

 nærmere paa denne Slette eller Gang, som der optræder, 

 idet vi fastholde Hensigten med disse Bemærkninger, at 

 supplere tidligere lagltagelser til mulig Veiledning og Vink 

 for Videnskabsmanden, der ikke altid har Adgang til at gaa 

 i Detaljerne med sine Undersögelser, men som, naar disse 

 foreligge, bedre vil forståa at give almindelige Regler end 

 den praktiske Bergmand. Efter at Gruben var lændset, 

 maatte naturligvis denne overskjærende eller begrændsende 

 Gang i Nyberget först og fremst tiltrække sig Grubemandens 

 Opmærksomhed og dens mulige Folger være Gjenstand for 

 Overveielser. I Relation af 31te Mai 1871 anföres saaledes 

 blandt andet: „Ved den bergfyldte Gang mod Syd, som ved 

 den ældre Drift er gjennemfaret med en Ort kan man 

 tænke sig: 



1. At Leiet i Strögrelningen er Fig. 7. 

 forrykket saaledes som vedföiede - ø^- 

 Gjennemsnit (Fig. 7) fra N — S viser, ^ .^^^^ ^^^^^^^ iv 

 skjönt dette antagelig ikke har nogen ■== ^^^ — ^ 



hoi Grad af Sandsynlighed for sig. 



2. At Leiet fortsætter udenfor Gangdannelsen, om end 



