Om Kiisforekomsterne ved Röros. 337 



selbigen Strich, den das Gebirge hat, von Norden nach 

 Süden, und hat sein Fallen von Westrn nach Osten. Er ist 

 dabey völlig flach und man hat ihn wohl auf 300 Lachler 

 in Gebirge verfolgt. Seine Mächtigkeit ist zugleich sehr 

 gross, etwa \ Lachter, und er besteht aus einem schönem, 

 derben Kupferkies, der doch hin und vt^ieder, theils mit 

 Schiefer, theils mit Qvartz vermischt ist, auch vv^ohl an einigen 

 Orten, doch nur selten, durch grosse schwarze Schiefernieren 

 fast gänzlich erdruckt wird. Sie sind bald mehr, bald 

 weniger hart, und erstrecken sich oft auf mehrere Lachter. 

 Im Kronprinzens Ort setzt auch ein kleiner weiser Spath- 

 gang qver durch den Hauptgang, da sonst den Spath hier 

 auserst selten ist." At Forfatteren her bruger Udtrykket 

 Gang og ikke Leie kan antagelig ikke være uden for tillige 

 at udtale, at Ertsen efter hans Formening er dannet senere 

 end Skiferen, hvori den optræder. Al Ertsen fölger Skik- 

 ternes Strög og Fald, hvilket i Regelen er Tilfældet med de 

 heromhandlede Forekomster paa en nær, som vi senere 

 skulle komme til, det er naturligvis heller ikke nok til at 

 betegne, den som en Lagdannelse, et Leie. En Gang kan 

 megetS godt folge Skiktningen. Ingen vil saaledes af den 

 Grund, at enkelte Kalkspalhgange i de Kongsbergske Gruber 

 folge] Skiktningen, henföre disse til Leier eller tilskrive 

 dem en anden Oprindelse end de egentlige, Skiktningen 

 overskjærende Gange. I samtlige Gruberelationer, paa en 

 nær, angives Ertsforekomsterne i Röros Yærks Gruber som 

 Leier, en Benævnelse, som Bergniester H. C. Ström som 

 bekjendt godkjendte. Det vil erindres, al Direktör Hansteen 

 i sin Fremstilling i Magazinet i 1858 er mest tilböielig til 

 med |flere franske Geologer at anse Kiisforekomsterne ved 

 Röros som Faldbaand. Efter fortsatte lagttagelser sees 



