356 G.^Armaner Hansen. 



ken Kalkspiklerne sidde fast. Hypodermcellerne (T. 1, 4) sid- 

 der umiddelbart paa Ringmusklerne, ere cylindriske, omtr. 2 

 Gange saa hoie sorn brede, have en temmelig stor Kjerne 

 i den nedre Ende; deres Protoplasma er noget finkornet og 

 indeslutter i den övre Ende en Del brune og grönbrune 

 Pigmentkorn. Graff har ei kunnet opdage Kirtler i Huden. 

 Jeg har dog hos alle de undersögle Exemplarer seel et be- 

 tydeligt Antal modificerede Hypodermceller (T. 1, 4), hvis 

 Indhold er koaguleret enten i Form af grove Korn eller som 

 et fint Net, og hvis Kjerne ligger centralt. Paa Perpendi- 

 kulærsnit ere disse Celler skærkt udbugede og indtage saa- 

 ledes nogen större Plads end de övrige Hypodermceller; 

 paa Bagkropperi har jeg fundet dem af meget forskjellig 

 Slörrelse (T. I, 7, b, b), idet en Del ere betydeligt udtrukne 

 i Længden parallelt med Ringmuskieme. At disse Celler 

 aabne sig udåd gjennem Chitinhuden, har jeg ei kunnet se, 

 men efter deres Struktur synes de nærmest at maatte kunne 

 op lattes som encellede Slimkirtler; deres Indhold farves 

 enten ikke eller kun svagt af Karmin, medens de övrige 

 Hypodermceller farves stærkt. Den chitinöse Cuticula er 

 paa Udsiden ujævn af Gruber med ophöiede Kanter, i hvilke 

 Spiklerne sidde. (T. I, 4). Paa Forenden danner den Læ- 

 ben, der med en höi Rand rager udover den omgivende Cuti- 

 cula, er lidt gulfarvet og viser under stærk Forstörreise Strib- 

 ning. Hypodermet bestaar her af smalere cylindriske Celler end 

 ellers, og Hypodermcellerne ere ogsaa i den nærmeste Omegn 

 smalere og lavere end forresten. De af Graff omtalte Porer 

 i Chitinhuden og flaskeformige Celler, som Graff antager for 

 Kirtler og som skulle findes nedenfor Læben har jeg ikke 

 kunnet opdage ; paa Dyr med inddragen Snabel har jeg 

 derimod altid fundet Chitincuticula rynket eller foldet paa 

 dette Sted og de lave Hypodermceller, folgende Foldingen, 

 sidde da i to Rækker inde i hver Fold (T. H, 2, hp.). 



Spiklerne ere nærmest Læben, der mangler dem, meget 

 smaa, butte, bredest paa Midten (T. I, 3); paa Höiden af 

 Snabelen tillage de efterhaanden i Længde og vise her en 



