•^82 O. A. Corneliussen. 



I det liggende af denne optiæder i den sleile nord- 

 veslvægs fod en lysgrå glimnierskifer. Den er kvartsrig, 

 lydelig krystallinsk, lidet skifrig, tykbænket og indeholder 

 granat saml ydersl s[iarsonit små korn af hvid feldspaf. 

 Skal den ikke kaldes glimnierskifer, hvad der forresten er 

 det ubetinget rette, må den nærmest benævnes finkornig 

 grå gneis. Gumælius kalder den „eurit". Üerefler kommer 

 et særdeles myrlændt lavlandsparti mellem Grövlevand og 

 höidedraget i Ryggen, Asen, Næverhaugen, der danner dal- 

 strögets midtparti. Bergarten er her glimnierskifer, for den 

 allerstörste del aldeles typisk, tyndskifrig, glimmerrig. Hist 

 og her blot kan man til nöd opdage enkelte korn af feld- 

 spat. I dette parti er del, som de omtalte slribede granit- 

 gange så hyppig optræde, og^ som for störste delen fölger 

 sirögretningen, medens de dog også på flere steder lydelig 

 har indvirket på de nærmeste skiferlags fald og enkeltvis 

 også sees al overskjære skiferne under spids vinkel. Gu- 

 mælius anförer delte parti som gneis; idel dog den sydligste 

 del deraf på hans karl optages af el „eurilbælte". 



Derefler kommer det liöiere midtparti af dalen, som be- 

 står af afvexlende krystallinsk kalk og skifer (også her ho- 

 vedsagelig glimnierskifer, tildels nogel kalkholdig) i flere 

 bælter. Her har Gumælius forbigået de mellemkommende 

 skiferlag, tegnet en meget bred kalkstenszone, så alter „eu- 

 rit" og sydligst påny gneis. Heller ikke denne sidste berg- 

 art kan efter min mening fortjene navnet gneis, jeg vil 

 ubetinget kalde den glimnierskifer. 



Hvad navnet eurit, hvormed Gumælius har betegnet de 

 fleste af disse skifer, angår, så er dette neppe heldigt, 

 Eurit bruges udenfor Sverige, såvidt mig bekjendt, blot om 

 en finkornig eruptiv med porfyrgrundmasse og tildels 

 med större spredte krystaller at feldspat. I Sverige der- 

 imod anvendes det for snart lydelig, snart utydelig skiktede 

 bergarter, der er finkrystallinske og lidet typiske, og som 

 derfor ere vanskelige al bestemme og henföre til nogen af 

 de övrige bergarter. Svenskernes eurit bliver derfor snart 



