386 O. A. Corneliussen. 



selve bergartcrne var tænkeligl, sa vilde delte aldeles ikke 

 passe med den antagelse, at malmen skulde være et lag 

 heri; thi da mangler delte led ved punkterne a. 



Gumælius synes imidlertid heller ikke selv at have ment 

 den sUigs foldning, idet han nemlig ved beregningen af den 

 antagelige malmkvanlitet, har antaget jernglanslaget at gå 

 lil mere end 400 fods dybde; delte kunde ikke stemme med 

 op- og nedadgående folder. Han synes derimod for mal- 

 mens vedkommende på dette Sted, s. v. for selve Næver- 

 haugen eller ved Madstukrogen, at anläge, at „malmlaget" 

 er sammcnstuvet i vertikal retning, at det danner ud- og 

 indgående folder. Dette kunde nok tænkes hvad malmen 

 angår, men så vilde dette igjen aldeles ikke passe lil den 

 antagelse, at kalken skulde være yngst. Af kartet vil man 

 nemlig se, at kalken tegner sig i horizontalplanet som pa- 

 ralelle bånd, der kan fölges over meget lange slrækninger 

 i slrögretningen. Disse paralelle bånd kan umulig være 

 de selvsamme lag, hvad der jo måtte være tilfældet om 

 denne skulde være absolut yngst, yngre end skifren umid- 

 delbart under malmen og yngre end skifrene n. v. for 

 „Ryggen" og Næverhaugen. Gang efter gang måtte kalk- 

 lagene da gjöre helt om for atter at lobe parallelt med sig 

 selv. Men en sådan brat svingning sees inlet sled og kunde 

 vel også vanskelig tænkes mulig. Bergarlerne her kan 

 derfor ikke henföres til grundfjeldet (eller euritformation) uden 

 at også de særdeles talrige og mæglige lag af krystallinsk 

 kalk, som her forekommer det ene over det andet, også 

 måtte höre derhen; thi skifrene omkring Grövlevand må 

 være yngre end disse. 



Malmen og dens forhold til de omgi- 

 vende bergarter. 



Malmen er overalt jernglans i löst sammenhængende^ 

 mindre korn, tildes med imprægnation af magnetjern. Den 

 indeholder slriber og rænder af især kvarts, men også lidt 



