Nr. 5] i:t mac.isk dviu.uii.i.kdk i t.ii.ikms misiim. 7 



slyiel j)aa saiimu' eiendomiiu'ligc inaaU', ligi^cr drl mvv al slulle 

 al vi slaar ovenlbr el ullryk for cu lælles og særegen idé. Jeg 

 skal derfor i del følgende fremlægge den forklaring som jeg selv 

 er l)lit staaende ved som den sandsynlige, ulen al jeg dog hver- 

 ken har hal lid eller anledning lil al Irænge dypere ind i emnel. 

 Del vil saaledes niermesl hii anlydninger og s|)redle benierk- 

 ninger; de kan dog maaske ogsaa gjore sin nylle, selvom for 

 falleren derved uls;eller sig for dilellanlismens risiko. 



Det forekommer mig ikke Ivilsoml at svaret paa del sj)ors 

 maal vi har slillel os, maa søkes ul fra oldlidens magiske fore- 

 slillinger om dyi" og hilleder av dyr. Til grund for en række 

 av disse foreslillinger, som har spillel og ])landl nulidens [)rinii- 

 tive folkeslag fremdeles s|)iller en slor rolle, er Iroen i)aa el 

 magisk forhold mellem hilledel og del avhildede: Billedel av 

 el va'sen eller a\ en gjensland gir magi over eller del i delle 

 viesen eller denne gjensland, og den som eier el saadanl hillede, 

 kan øve indllydelse paa del som hilledel foiesliller,' Der eksi- 

 sterer et nel av usynlige Iraade mellem lingene ellei' \;esnerne 

 og deres avhildninger< .- 



Denne Iro gii- os en nøkkel lil forslaaelse av vivsenllige sider 

 av primili\ kunsl og forklarer en nekke magiske ceremonier 

 hos lavere slaaende lolkeslag.' Den ylier sig i mange foiskjel 

 lige former og spoies inden vor kulluikieds langl ned i liden 

 (cfr. hegrepel in efligie .' Den kan efter al sandsynlighel paa 

 vises i Kuro|)a allerede i |)ala'olilisk lid. S. Heinaeh har saa- 

 ledes gjorl den inleiTssanle iagllagelse, al de dyr som Tindes 

 avhildede paa \;eggene i X'esleuropas paheoliliske huler fra i"ens- 

 dyrliden, alle hai' repra'senlerel arier, som el folk av jægere og 

 liskere ' har luerel sig av animaux désiiahles ; derimot linder 

 man ikke hilleder a\ dyr som lover, ligre, hyaMiei", ul\e ele. 

 Sa-lter man nu delle i lorhindelse med del merkelige laklum al 



opsats al i»aa luiMinerc ind paa de osUiife lorbiiKJclsei', som ni;ia ha 

 gjort siif sierkt uja-ldende i Troiidelai^en oy de iiordeiilor liii;ij;ende 

 landsdele i aarhundi-eiu' na-rmcsl l'or vikiiii>eli(k'ii ; Ina-om ;ivii;h' iU'lo|) 

 si)idsen fra Stod el sikkert vidm-sljvrd. 



' S.xi.oMoN HiciNAC.ii: L ;ut et la ma^ie a propos des jjeintures et des 

 "ravures de la^e du reiine. i, .\iitliro|)olo.<i;ie 1. XIV, l!t().'{, p. 2<)() . Av- 

 handlin^en er senere optrvkl i S. ItiaNAcii : (adles, nivtiu-s cl relinioiis. 

 Paris UtO.-). T. 1. p. 12;") If.' 



- S. l^iaNAC.ii. ani". ;ui). s. .!(;(). 



•' Se S. l>i:i\A(ai i r.'Aiithropolosfie XIV, -i.')? 11. 014 den dei' eiterle lille 

 ralur. .1. Dkcuki.ktti:: Manuel d arehé()lo_<j;ie i)iélnslori(pie eellicpu' et 

 >*:dl()roniaine. Paris 190.S. I, s. 2(;s IV. 



' Honioopallsk iuaij;i . Se M.\I!T1\ P. Nilsson: Priniilix reliL^ion. 

 Sloekh. l!tl-i. S. l!i. 



•' .Iaf*ten har tor disse l'olk siUkerlJLi; Na'i'el i\vn viitlinsle n;eiin<*skil(le. 

 Men nyere underso^elser synes at \ ise, al Veslenropas paheoliliske folk 

 oiisaa har dvrkel korn hxcle . 



