28 A. NUMMEDAL. [1912 



Og hornuglen er begge skogfugler. Spurveuglen forekommer al- 

 mindelig bækkende i de lavere dele av Kristiania og Hamar 

 stifter. Den er fundet i det sydvestlige Norge, saaledes ved Stav 

 anger, men ikke i Bergens stifte Nordenfor Dovre findes den 

 sparsomst i det mindste til (v")" n. i)r. ((>)llett). Hanson bar 

 drjept tre spurveugler ved Kristiansund. Hornuglen lindes spar- 

 somt til Trondbjemsfjorden. Den bækker aarlig ved Kristiania 

 og i de mere østlige skogtrakter, men er ytterst sjelden langs 

 vestkysten, bvor den kun paatra^lfes bøst og vaar (Collett). Han- 

 son bar stoppet ut S — 9 bornugler, dræpt paa Nordmør. 



Av pattedyrene fandtes spidsmus, markmus, vandrotte og 

 ekorn sammen med ben av frosk i auren like under kulturlaget 

 i felt X. Winge mener at her har der sikkert været en muse- 

 gang, og ban uttaler, idet han opsummerer sit bovedintryk av 

 avfaldsdyngen, at tiere af de vilde Pattedyr og af Fuglene ere 

 sikkert indkomne i Aflejringen uafhængig af Menneske-\'irk- 

 somhed. » At mange av dyrebenene er indkommet i avleiringen 

 uavhængig av mennesket er utvilsomt; men hverken Ryssdal 

 eller jeg kunde se noget som tydet paa at der var en musegang 

 under kulturlaget. Ogsaa før bulen var bebodd av mennesker, 

 kan ravnen som nu ha hat sit rede her, og til sine tider kunde 

 vel ogsaa en katugle eller en bubro ha sit tilhold i den. Os 

 forekommer det da sandsynligere at det er disse fugler som bar 

 drat ind ovennævnte dyr og da selvfølgelig ogsaa andre. 



Forekomsten av ekorn er av interesse, da den efter folks en- 

 stemmige utsagn ikke længer findes paa Mien. Ifølge prof. 

 Collett (Norges Pattedyr s. 210) er den paa vestkystens øer og 

 i de indre vestlige dalfører sparsom eller manglende (mangler 

 saaledes paa Hitteren). Av endnu større interesse er fundet av 

 bæver. Om dens utbredelse anfører prof Collett bl. a.: »Fra 

 Kysttrakterne mellem Stavangerfjorden og Trondbjemsfjorden 

 foreligger ingen angivelse om Bæverens Optræden i leldre eller 

 nyere Tid. Enkelte Stedsnavne antyder dog, at den ogsaa her 

 bar haft Tilhold i de indre Dalfører, saaledes i Hardanger, Ytre 

 Sogn, Søndmør, Romsdalen, Sundalen og Drivdalen, ligesom 

 dens Knogler her er (i 1909) fundne j)aa en Boplads fra Jern- 

 alderen paa Hitteren > (Norges Pattedyr s. 199). Bjørneremsfun- 

 det viser at bæveren har hat sit tilhold ikke alene i de indre 

 dalfører, men ogsaa ute paa de ytterste øer ved kysten. Som 

 bekjendt bar ulven til sine tider været meget talrik over hele 

 landet; men paa Mien var der ingen som badde hørt om at der 

 nogensinde skulde ha væM-et ulv. Til fjeldræven badde man 

 hellerikke noget kjendskab. Anderledes var det med bjørnen. 



1 Grænsen mellem Bergens stift og Trondhjcms stift gaar over Mien 

 nogen fan hundrede meter sondenfor SauehcUeren. 



