Indledning^). 



Den oprindeligste fiskemetode er rimeligvis at ta fisken med 

 hænderne. Her i landet har man lige til slutningen av det 19- 

 aarhundrede paa enkelte steder anvendt denne primitive maate paa 

 ørreten, naar den om høsten gaar op i smaabække for at gyde. 

 Og et saadant fiskeri har endog været praktiseret ligeoverfor sjøfisk. 

 I biskop Arnes islandske kristenret^) behandles det spørsmaal, hvor- 

 ledes man skal forholde sig, naar fisken gjør landgang (J)å er land- 

 gangr at fiskum) paa visse helligdage. Det var da ikke tilladt at 

 bruke hverken garn (net) eller angler (ongla), men man kunde 

 hugge den med klep (hoggua lioggjårnum) eller ta den med hæn- 

 derne (eda taka hondum). Herav fremgaar, at denne primitive 

 form av fiskeri har holdt sig langt frem gjennem tiden. Paa den 

 anden side er det ikke godt at vite, hvorlænge det varede, inden 

 man fandt paa at benytte harpunlignende redskaber til fiskefangst. 

 I ethvert fald betegner det et stort fremskridt i den menneskelige 

 kulturutvikling. Og opfindelsen har en anselig alder. Paa den 

 tid, da den 2den istids bræer dækkede mesteparten av vort land 

 og renen streifede om i Sydeuropa, levede der bl. a. i Frankrige 

 mennesker, som ernærede sig av jagt og fiskeri. Samtidig med 

 dette folk og paa de samme steder eller i tilstødende trakter levede 

 mammut, ren, hest, moskusokse, kjempeokse og kjempehjort (den 

 irske elg), tilligemed hulebjørn (Ursus spelæus) og hyæne (Hyæna 

 crocuta), osv. Den etnografiske stilling av det folk, som boede i 



ij Ved udarbeidelsen av de indledende bemeikninger har jeg særlig benyttet 

 CHARLES RAU, Prehistoric Fishing in Europe and North America. Smiths^ 

 Contribut, to Knowledge. \'ol. 25. 



2) N. g. L., V, 1, p. 44. 



