No. 9] NORGES MEESEACEÆ. 



imidlertid i 1864 optat av Lindberg, der opstillet Amhlyndonteæ 

 som en underfamilie av Funariaceæ ved siden av Funarieæ, 

 Discelieæ og Oigaspermeæ ; det samme gjør Milde i 1869, medens 

 Schimper i 1876 (og i overensstemmelse med ham Juratzka i 1882) 

 stiller Amhlyodonteæ mellem Bryeæ, (som hos begge også indbe- 

 fatter slegter som Mnium og Cinclidium,) og Meeseeæ. 



Amblyodon dealbatus (Dicks.) PB. 



Er kjendt som borger av Norges flora allerede for omkring 

 100 år siden, idet den nemlig i 1812 angis fra Nordland av 

 Wahlenberg og i 1813 i Flora Danica som samlet i Norge av 

 Chr. Smith. 



Den kræver fugtighet for at trives og sætter pris på kalk og 

 organiske stoffer i underlaget, men er ellers ikke særdeles fordrings- 

 fuld med hensyn til dettes beskaffenhet ; den findes like så vel på 

 jord ved bækker, i myrer, sumper og torvgraver som på råttent 

 træ og på klipper, på den sidstnævnte station dog kun, når berg- 

 arten er skifer eller kalkholdig ; på hårdere bergarter og rent kisel- 

 berg er den hos os neppe fundet. Dens utbredelse i Norge får 

 sit særpræg derved, at den så godt som ganske mangler på Vest- 

 landet; den er hos os overhodet ikke bemerket længer vest end 

 til 8° øst for Greenw^ich, uagtet den ellers ikke skyr det insulære 

 klima, (den findes f. eks. flere steds på de britiske øer). Den er 

 således indskrænket til det nordenfjeldske og østenfjeldske; indenfor 

 dette område er den på sine steder, som i Gudbrandsdalen, i Opdal, 

 ved Trondhjemsf jorden og Saltenfjorden ingen sjelden art, medens 

 dens optræden ellers er sporadisk. I Norge har den sin nord- 

 grænse (ved omtrent 70° n. b.) og er ellers utbredd over en stor 

 del av den nordlige tempererte zone. 



I vertikal retning forekommer den fra kysttrakterne ved Kri- 

 stianiafjorden gjennem hele skogbeltet indtil op i bjerkebeltet, og 

 efter en enkelt angivelse skal den på Dovrefjeld endogså over- 

 skride bjerkegrænsen ; sin væsentlige utbredelse har den imidlertid 

 i åsregionen. 



Den træffes ofte kun i ringe mængde; den findes imid- 

 lertid altid med frugt, som, når planten vokser i åsregionen, 



